16 p. o. schjøtt. aeistoteles: A\b]vauov IIoaits&x. [No. 2. 1891.] 



nævuer strategerne fer de 10 phyler, da de sandsynligvis ikke 

 existerede, kan, efter hvad vi ovenfor have seet m. h. t. værkets 

 beskaffenhed, ikke forundre. At forfatteren andre steder om- 

 taler de 10 pbyler som endnu bestaaende, beviser intet andet, 

 end at han har villet gi ve sin fremstilling en tidligere tids 

 præg. 



Min mening om affattelsen af nærværende skrift kan jeg 

 altsaa præcisere derhen, at det ikke er skrevet hverken af 

 Aristoteles eller af nogen af hans disciple, heller ikke af nogen 

 forfatter, der havde et personligt kjendskab til de atheniensiske 

 forhold, men at det er blevet til i den senere Alexandrinske 

 periode. 



* * 

 * 



Det fundne værk betragtes af mange lærde, især i Tyskland, 

 som et ægte Aristotelisk. Naar vi kaste et blik paa det i dets 

 helhed for at gjøre os rede for, hvad filosofisk værd det har, 

 — bortseet fra de historiske fakta — , hvad værd altsaa for Ari- 

 stoteles' filosofiske forskning et saadant værk kunde have, da er 

 svaret ikke tvivlsomt. Overbovedet er det vanskeligt her ikke at 

 blive opmærksom paa den grelle kontrast mellem den kritikløse 

 glæde, hvormed en stor del af den lærde philologiske verden har 

 hilset det nye fund, og den hyperkritiske pessimisme, som inden- 

 for den samme verden gjør sig gjældende m. h. t. flere af den 

 antike tids første værker og største forfattere. 



Trykt den 14de november 1891. 



