1891.] DE NORDISKE KLØVERBLAD-FORMEDE SPÆNDER. 



7 



sværdet ned i skeden; den violetfarvede rem er slynget tre gange 

 om skeden; remmen ender i et gyldent beslag, og ved remmen 

 sees desuden et kløverblad-formet stykke, der synes at måtte 

 være et bæltespænde; det hele er noget ubehjælpeligt, men dog 

 omhyggeligt og neiagtigt behandlet." 



Vor fig. 1 viser os nu et virkeligt sådant stykke med vir- 

 kelige nagler: hvorledes dette har været brugt, hvorfra de i det 

 forenede remme eller tøistrimler har gået ud, er vel noget uvist. 



Jeg publicerer dernæst fig. 14 på planche III efter manu- 

 skriptet Fonds latins no. 266, Evangeliaire de Lothaire, cfr. Ba- 

 stard 2, Waagen 245. „Pag. 1: Lothar sees her tronende med 

 de sædvanlige drabanter ved siden; han ved keiserens venstre 

 hånd holder skjold og spyd, han ved hans høire holder sværdet. 

 Sværdet er her ligesom i de samtidige bøger; det kan neppe 

 siges at have en tredelt knap; det kløverblad-formede stykke er 

 omgivet med en sort linie. Det er øiensynligt befæstet til den 

 karmoisinrøde sværdrem; alle beslag og håndtag er som sædvan- 

 ligt forgyldte." 



Fig. 3 på planche I. BM. Nat. Fonds Latins No. 1. „Pag. 

 423 sees her keiseren siddende på en trone; ved siden af ham 

 står en drabant, holdende sværdet." 



Af den slags kløverblad-formede beslagstykker, af hvilke vi 

 her som omtalt har flere afbildede i frankiske manuskripter, har 

 jeg nu altså her ovenfor fra ungarske fund kunnet fremføre de 

 par første hidtil bekendt blevne virkelige exemplarer. Men fordi 

 om disse er fundne i Ungarn, må de, som jeg alt før har frem- 

 hævet, ikke ansees for at vise os en særlig ungarsk form og 

 mode. Formen er i sin oprindelse utvivlsomt frankisk, således 

 som afbildningerne i de omtalte frankiske manuskripter viser os. 

 Frankiske moder og skikke var visselig allerede dengang, som 

 siden i så høi grad, de ledende og toneangivende over hele det 

 civiliserede Europa. At vi i det østlige Europa, som f. ex. 

 Ungarn, i egne, som endnu dengang vistnok var hedenske, linder 

 nogle exemplarer bevarede i fund fra områder, som ligger mere 

 afsides, har intet at gøre med, at den skik at bruge sådanne 

 stykker var særlig ungarsk, men ligger kun i, at medens resten 



