6 



OVE DAHL. 



[No. 4. 



vendte jeg derpaa, efter en kortere udflugt til Lilledalen, til- 

 bage til Tron dh jern. 



Svartaadalen tilhører en af de vildeste og mest storartede 

 dele af hele Troldheimen. Dalen gjennemstremmes fra est mod 

 vest af Svart a aen. en elv, der falder i Folla. Ved Bogevold- 

 sæter modtager den „lille Svartaaen," der kommer fra fjeldet 

 Svarthætta. I begyndelsen er Svartaadalen, fra Grindals- 

 sætrene. temmelig bred med Langfjeldet paa nordsiden og 

 Svarthættas og Gjeithættas skraaninger paa sydsiden. 

 Langs elven staar hist og her en eller anden fjeldbirk eller 

 pilart {Salix nigricans Sm., glauca & lapponum L., og i sanden 

 langs elvebredden træffer man foruden græsarter som Aira flex- 

 nosa & ccespitosa L., Agrostis rubra L., Eriophora & Carices 

 ogsaa en og anden fjeldplante som Alcliemilla alpina L., Saxi- 

 fraga aizoides & stéllaris L., Cerastium frigynum Vill., Epilobium 

 alsinefolium Vill., samt enkelte hoifjeldsplanter som Viscaria 

 alpina Fr. og Alsine strida Wahlbg. 



Hen naar man er kommet længere ind, bliver dalen tran- 

 gere. Paa nordsiden hæver Troldhætta sig steilt i veiret, og 

 paa sydsiden har man Gjeithættas eller, som den her kaldes, 

 Farfannahættas styrtninger. Opad fjeldsiderne viser her den 

 subalpine vegetation sig i sin typiske skikkelse og overmaade 

 frodig: mandshoi Aconitum septentrionaJe Koll, Ranunculus aco- 

 mtifolius L., Mulgedium alpinum Less., Angelica silvestris L. & 

 Arcliangélica officinalis Fr., Geranium sylvaticum L., Melanårxum 

 silvestre Eøhl.. Gnaplidlium norvegicum Gunn., Calamagrostis 

 Pseudophragmites Rchb. & Epigeios Eoth. etc. Især paa nord- 

 siden træffer man ogsaa planter, som Narthecium ossifragum 

 Huds. og Blechmm Spicant Roth, der især tilhører vestlandets 

 myrlændte fjeldtrakter. Ved foden af Troldhætta, der hvor 

 Svartaadalen aabner sig mod hoveddalføret Fol dalen, viser sig 

 ligeledes den vestlandske Juncus squarrosus L. Nu pleier det i 

 regelen at være saa, at hvor man træffer vestlandsplanter i de 

 subalpine trakter, pleier der paa de omliggende fjelde at være 

 en temmelig ensformig, ei synderlig artrig flora. Men tager 

 man sig en tur opad skraaningerne af Langfjeldet, vil man 



