1891.] 



VEGETATIONEN I TROLDHEIMEN. 



17 



kommer ned i Storlidaleii og Sundalen, stoder vi paa torekovenes 

 boreale flora. 



Af særlig interesse er forholdet mellem tjeldene paa øst- og 

 vestsiden af Folla. Medens, som ovenfor omtalt vestsidens be- 

 staar af storstenet nr uden nogen nævneværdig vegetation, er 

 denne paa den anden side af den temmelig brede Foldal righol- 

 dig ligesom ogsaa paa begge sider i den trange Svart- 

 aadal. Dette fjeldparti synes at have ligget lunere til. beskyttet 

 af Troldhætta paa Svartaadalens nordside, Blaahe (ved Gjevil- 

 vandet) med dets snebræer, og fjeldpartiet paa Foldalens vest- 

 side (Snefjeldene: Snota og Neaadalssnota) med Todalsfjeldene. 



Hvis man paa et rids over Troldheimen afmærker de ste- 

 der, hvor de sjeldnere arktiske planter forekommer, vil man se, 

 at disse arktiske kolonier er ordnede efter en r et linje fra 

 Saatbakkollen nær Sundalen til Reisfjeld i Meldalen, 

 samt at de især concentrere sig om midtpartiet (Svartaadalens 

 fjelde og Mellemfjeld i Foldalen). 



Paa begge sider af denne linje løber en række golde, 

 temmelig heie snefjelde, tildels med bræer — nemlig paa den 

 ene side: Lille- og Storekalken (1656 og 1884 m.). Kalfonna 

 (1847 m.), Vinnufjeld eller Holsnebba (1823 m.). Todalsfjel- 

 dene, Snota med omgivelser, paa den anden Klingfjeld (1684 m.) 

 Nonshø (1515), Gjevilvandskamme ne (1640) og Blaaho 

 (1680). Dog fortjener udbredelsen af den arktiske flora ned mod 

 Opdalsfjeldene en nærmere undersøgelse. 



Disse heie snefjelde synes at have skaffet den arktiske 

 koloni i Troldheimen det nødvendige ly mod vestlandets vinde 

 og fugtige klima. 



Blandt de fundne plantearter fortjener navnlig at mærkes 

 Artemisia norvegica Fr. Ved dennes temmelig hyppige forekomst 

 blandt ^ryasvegetationen 44 er dens udbredelse betydelig ud- 

 videt, idet nordgrænsen for denne plante efter mine undersøgelser 

 bliver Rin hat ten (62 55' n. br.). Dernæst fortjener at nævnes, 

 at medens Cerastium ardicum Lange tidligere ei var fundet 

 mellem Dovre og Rånen, optræder den i det undersøgte fjeld- 

 parti som en karakterplante ved snebækkene. — 



Vid.-Selek. Forh. 1891. Xo. 4. 2 



