P. 0. SCHJØTT. [No. 7. 



har fundet en endelig løsning. Kun naar man tager denne op- 

 fatning til grundlag og udgangspunkt, vil det være muligt at 

 forståa oprindelsen til og udviklingen af den helleniske kultur 

 og den helleniske religion. 



Det er en bekjendt sag, at de græske gudenavne paa en- 

 kelte undtagelser nær ikke lade sig forklare ud af det græske sprog 

 eller de sprog, som ere beslægtede dermed, og endvidere, at 

 selv hvor navnets stamme er voxet af indogermanisk rod og 

 saaledes er os bekjendt, saa er dermed kun lidet vundet for at 

 forståa den med dette navn betegnede guddommelige persons 

 væsen. Vi ved saaledes f. ex., at navnet Zeus afledes af roden 

 'div' — 'straale', og at det hænger sammen med Eomernes Jupiter 

 og ligesaa med G-ermanernes Tyr, men dette giver os endnu ikke 

 tilstrækkelig besked om de begreber, der betegnes ved disse 

 navne. Hvad Zeus — og Jupiter — er, lader sig overho vedet 

 ikke forklare af indogermaniske forudsætninger. Begrebet 

 Zeus — for her kun at holde os til det — har ud viklet sig 

 paa græsk jord i sammenhæng med Grækernes religion og 

 aandsliv og kan kun forstaaes i forbindelse hermed. 



For den, der vil gjøre den græske religion til gjenstand for en 

 dyberegaaende undersøgelse, er det af vigtighed at lægge merke 

 til, at denne religion i virkeligheden ikke er een religion, men to 

 religioner. Den bestaar af to forskjellige dele, som ere for- 

 bundne, men ikke sammensmeltede, til en helhed. Den ho- 

 meriske theologi ind tager et særstandpunkt og er forskjellig 

 fra den religiøse opfatning, som vi finde hos det græske fast- 

 lands forfattere fra den ældre tid — jeg vil specielt udhæve 

 de attiske tragikere og Pindar — , og ogsaa Herodot kan i dette 

 punkt regnes sammen med dem. Denne forskjel kommer til- 

 syne ikke blot i den religiøse hvsopfatiiing i det hele, men 

 ogsaa i fremstillingen af de enkelte guddommelige personer, 



