8 



P. O. SCHJØTT. 



[No. 7. 



litet og uden bevidsthed. For dem skinner ingen sol, de 

 nære sig af skimmel og støv og leve i en mørkets verden, 

 hvis billede er bentet fra gravkammeret. I sterk modsætning 

 staar opfatningen bos Attikerne og Pindar; efter denne er der 

 i det andet Hv forskjel paa de onde og gode. Hines lod er 

 usigelig jammer, medens disse leve i lys, glæde, renbed og 

 retfærdighed. Hermed staar i forbindelse, at mysterierne vare 

 ukj endte for Homer. Hos Attikerne spillede de en stor rolle. 

 De ere midtpunktet i deres kultur, og deres betydning er den r 

 at de gave et „bedre haab" om livet efter døden. 



I overensstemm else hermed staar ogsaa Homers opfatning 

 af gudernes personer, og man kan i det hele betegne denne 

 saaledes, at det polytheistiske princip er langt sterkere repræ- 

 senteret og betonet end hos Attikerne: Homers gudeverden 

 er en af speiling af menne skelivet, kun i større dhnensioner. 

 Der er gradsforskjel, ikke artsforskjel. Gudernes samfund er 

 dannet efter det menneskelige sanifunds billede, ikke omvendt. 

 Naar det derfor heder hos Aratos, at vi ere af guds slægt, 

 da er dette en tanke, som er fremmed for Homer, uden for- 

 saavidt som det jo ret Iryppig hænder, at de homeriske guder 

 værdiges at' avle born med menneskenes døtre, altsaa i 

 rent fysisk forstand. De græske fyrster foran Troia og gu- 

 derne paa Olymp ligne hverandre, kun at gudeverdenen paa 

 Olymp ikke behandles med den agtelse som de menneskelige 

 anaktes, men med en humor, der stundom gaar over til pa- 

 rodi. Familielivet hos guderne er, endmere end hos menneskene, 

 ganske misligt. Monogamiet staar polygamiet nær. Yi har 

 kortsagt hos Homer megen mythologi, men lidet religion, og 

 naar det hos Herodot heder, at Homer og Hesiod have dannet 

 Grækernes guder, da er dette vistnok for en del saa, kun at 

 vi merke, at det er til brug for kunstnere, de have gjort 

 dette, ikke for et folk med religiøs trang. 



Hos Homer er det 'skjæbnen', [j.ct?a eller atea, der styrer 

 verden. Hos Attikerne en personlig gud. Nu heder det vist- 

 nok af og til hos Homer Aioc cdaoc etc, som om Zeus bestemte 

 skjæbnen, men dette er blot tilsyneladende. I kritiske øie- 



