1891.1 



MYTHOLOGISKE STUDIER. 



17 



deres tog fra Asien til Italien i en græciseret form Aplu-n. 

 Men dette ord kjende vi Aplu er et assyrisk-babylonisk ord, 

 altsaa et semitisk ord, der neppe har noget tilsvarende i de 

 ovrige semitiske sprog 1 og betyder : son. U er casus — 

 d. v. s. nominativendelse. Uden denne lieder ordet apil (ved 

 siden heraf vel ogsaa apal). En form apil-u findes ikke, men 

 aplu er efter dr. Knudtzons mening opstaaet af en saadan form 

 ved elision. Medens det etruskiske Aplu er opstaaet af det 

 assyriske aplu, er det græske Apellos opstaaet af den anden 

 og oprindeligere form Api(a)lu. 2 



Hvilken mening er der da i at give en gud navnet „søn u 

 eller „sonnen" ? Fra et christeligt standpunkt er dette maaske 

 ikke saa vanskeligt at forståa, og navnet forklares desuden 

 ved det sumero-akadiske Dumu-zi (Duwu-zi) der betyder det 

 samme. Navnet Apollo (Aplu) er altsaa en assyrisk oversæt- 

 telse af Dumu-zi — Tammuz. Forholdet er aldeles analogt 

 med, hvad vi ovenfor fandt hos Grækerne: Zeus EHeus ved 

 siden af den græske oversættelse Z. "j-Ihstc^ og Zeus Meilich- 

 i-os (Melek) ved siden af Zeus Basileus, altsaa originalen og 

 oversættelsen som betegnelse for det samme væsen og — af 

 de to nomina er som ofte blevet to numina. Apollo er altsaa : 

 Sonnen, G-uds son, selv gud, forskjelhg fra sin fader Zeus, 

 men dog eet med ham. Dette giver os noglen til at forståa de 

 mange forskjellige ytringsformer af Apollos væsen og virksom- 

 hed, hvilke fra græsk standpunkt ere fuldkomment clisparate, 

 men som finde sin forklaring, naar man gaar til den assyriske 

 original, hvoraf den græske gud er en afstobning. Apollo er 

 solgud, ligesom originalen Tammuz. Thi den overste gud hos 

 Assyrerne identificeredes med solen. Som den overste gud er 

 han tillige orakelgud og blir her — som ovenfor paavist — 

 eet med Zeus. Apollo er den egentlige og, som det synes, 



Ogsaa her maa jeg takke dr. Knudtzon for hans oplysninger. 



Ligesom Ana forekommer ved siden af Anu (himmelens gud), saaledes kan 



der formentlig ogsaa tænkes en form Apil-a red siden af Apil-u. Af den 



har da formen Apella.s-, der maa forudsættes ved siden af Apello>, sin op- 



rindelse. 



Vid.-Selsk. Forh. 1891. No. 7. 2 



