8 



Mine Herrer! 



Ved en Sammenkomst, hvori en Flerhed af Videnskabs- 

 selskabets Medlemmer deltog, for at byde en fra Sverige 

 tilbagevendende Kollega velkommen, blev der sendt en 

 Hilsen — som det vil erindres — til Stockholms Høiskole, 

 hvor han havde virket helt siden dens Oprettelse i Aaret 

 1878. Og blandt dem, der mindedes denne Aften, Med- 

 arbeidere, der havde ydet mest, og selv bar verdenskjendte 

 Navne, var ogsaa særlig nævnt: Sofie Kowalevski. 



Ikke vidste vi dengang, at denne udmærkede russiske 

 Kvinde, der nylig var hjemkommen fra en Reise til Syden 

 for at gjenoptage sine Foredrag og Arbeider ved Høi<kolen, 

 just i de samme Timer stod paaveie til at forlade et Liv, 

 der havde været saa frugtbart for Videnskaben, og som 

 endnu syntes at skulle faa saamange Opgaver at stille 

 hende. 



Fra Heiskolens .Rektor kom der et Svar tilbage, 

 adresseret til Videnskabsselskabet. Og heri berørtes ogsaa 

 det smertelige Tab, man havde lidt gjennem Fru Kowa- 



levskis pludselige Bortgang. 



* * 

 * 



Det var et Liv, som vel ikke var mærket ved frem- 

 trædende Begivenheder, — skjønt det afsluttedes langt fra 

 Fædrenehjemmet; dog var det rigt i sit Slags. Og alting 

 føiede sig saa forunderligt, trods tidlige Modgange, for at 

 udfolde og frugtbargjøre de store Evner, der var nedlagt 

 hos hende. 



