24 



lære Tyskerne at læse og skrive. Angelsakser og Franker 

 segte til Irland som til et Videnskabens Høisæde. Den irske 

 Lægmand Johannes Scotus Erigena, der levede ved Karolin- 

 gernes Hof, gjælder for det 9de Aarhundredes første Tænker og 

 lærdeste Mand. 



Om hans Landsmænd end ikke har ryddet nye Veie for 

 den menneskelige Aands Erkjendelse, saa er det visselig dem, 

 der fremfor alle andre i den tidlige Middelalder har lagt Grund- 

 volden til Vesteuropas Aandsdannelse. 



Dog falder der allerede i hin Tid over det irske Folk stærke 

 Skygger. Der manglede Irerne den organiserende og centrali- 

 serende Evne, som kunde skabe en indad og udad stærk Stat. 

 Der manglede dette fantastiske Folk den reale Sans, som skulde 

 gjore dem dygtige ligeoverfor de nærmeste Opgaver i det prak- 

 tiske Liv. En Overkonge i Temar uden anden Magt end den, 

 hans Huskarle gav ham, stod overfor Smaakonger i 5 eller 6 

 Landskaber. Indenfor disse større Inddelinger splittedes Indbyg- 

 gerne igjen efter Stammer, Slægter og Familier. Før Vikinge- 

 tiden er der altid fortsatte Kampe mellem Stammerne eller mel- 

 lem Overkongen og en eller flere Smaakonger. Blodhævnen 

 lader Sværdet aldrig hvile. I det praktiske Liv, i Handelsom- 

 sætning og økonomisk Samfærsel med andre Nationer stod Fol- 

 ket langt tilbage. 



Skjønt de irske Eneboere dristig vovede sig ud paa det 

 vilde Ocean, havde Irerne kun primitive Farkoster, og optagne 

 af Partikampe fik de ingen Flaade til sit Lands Forsvar bygget. 

 Vikingernes Skibe seilede derfor uhindrede gjennem de brede r 

 seilbare Elve dybt ind i Landet, saa der snart i hele Irland 

 ikke fandtes en Sø, en Dal, et Fjeld, hvortil Nordboerne ikke 

 var komne. 



Nationalfølelse, forstaaet som en praktisk virksom Sympathi 

 med alle irsktalende Folk, var Irerne et fremmed Begreb. Dette 

 traadte klart i Dagen, efterat Nordboerne havde fæstet Fod i 

 Irland. Da forbandt snart en, snart en anden af de irske Smaa- 

 konger sig med de Fremmede for at bekjæmpe sine Landsmænd. 



Vi faa da en klar Forestilling om, hvor lidet den kristelige 



