27 



en af Cuchulinns Modstaudere, ligesom Tyskernes hornede Sei- 

 frid, en Hornhud. 



Det er den krigerske Dygtighed, som i det irske Sagn for- 

 herliges. Ikke blot den vidunderlige Legemsstyrke, men Fær- 

 digheden i at bruge Sværd og Spyd, i at springe og kaste, en 

 Færdighed, som opeves fra Barndommen af. Helten rider ikke, 

 men kjerer som Uiadens Helte i Stridsvogn. Ved hans Side 

 staar Vognstyreren. Kvinder spiller i dette Sagn en fremtræ- 

 dende Rolle. Dronning Medb fremstilles som Kong Ailill over- 

 legen i Klogskab og Energi. Det er hende, som styrer Begiven- 

 hedernes Gang. 



Den krigerske Aand udarter til Vildskab, som undertiden 

 faar et næsten forfærdeligt Udtryk. Det heder: Cuchulinn tog 

 om sit Hoved Slagets og Kampgnyets Kamhjælm. Fra hvert 

 dens Hjørne, fra hver dens Kant gjalded der Skrig af hundrede 

 Helte i vedholdende Hyl, og Skrig gjalded igjen fra Aander og 

 Trolde, fra Dalens Alver og Luftens Dæmoner foran ham, over 

 ham, omkring ham, da han gik for at udøse Krigernes Blod. 



Her et andet Træk. Det fortælles om Cuchulinn, at han 

 alt som syvaars Gut, da han havde været i Kamp, maatte sæt- 

 tes i tre forskjellige Kar med iskoldt Vand, for at hans Raseri 

 skulde kjøles. Det første Kar sprængtes af det sydende Vand. 

 I det andet boblede og kogte det. Først i det tredje blev 

 Våndet lunkent. 



Den anden store irske Sagnkreds er kjendt under Ossians 

 Kavn. I Aaret 1760 udgav Skotlænderen James Macpherson 

 Ossians Digte, som vakte en Storm af Begeistring i Europa. I 

 disse Digte troede man at høre de Naturtoner, efter hvilke Ge- 

 mytterne, som var gjennemtrængte af Rousseaus Ideer, tørstede. 

 Goethe lod den unge Werther skrive: „Ossian har i mit Hjærte 

 fortrængt Homer." 



Snart vaktes en bitter Pennefeide mellem Skotter paa den 

 ene Side, Englændere og Irer paa den anden. Macpherson paa- 

 stod, at de af ham udgivne Digte var fra 3dje Aarhundrede 

 efter Kristus, da Ossian skulde have levet. Men Macphersons 



