Pindars 2den Pylhiske Ode, 



fortolket af 

 P. 0. Schjøtt. 



(Foredraget i Mødet den 3 Juni 1870.) 



At Pindars Oder frembyde Fortolkerne mange Vanskeligheder 

 er noksom bekjendt. Disse skrive sig dog ikke, som man kunde 

 tro, derfra, at Digterens Fantasi i sin høie lyriske Flugt bevæger 

 sig i Sfærer, hvor den nøgterne, beregnende Forstand ei kan 

 følge med. Tvertom kan man sige, at det netop er den reflecte- 

 rende Beregning, der overhoved hos Grækerne spiller en saa 

 væsentlig Rolle i al Kunst, som netop hos Pindar beregner saa 

 snildt, lægger sin Plan saa dybt, at det for os er vanskeligt, ja 

 ofte umuligt at bringe det dybe op til Lyset og det indviklede 

 frem til Klarhed. Denne Dunkelhed var tilsigtet. Thi de af de 

 græske Digtere, der, som Pindar og Dramatikerne, stillede sig sit 

 Maal høiere end at forlyste i en ledig Stund, f. Ex. ved at synge 

 om Elskovs Spøg og forherlige Maaltidets Glæder, baade kjendte 

 og fulgte den Regel, at et Kunstverk først tinder sin Afslutning 

 og Fuldendelse i Betragterens eget Gemyt. De vidste ogsaa, at 

 de i denne Henseende mødtes i fuld Forstaaelse med sit Publi- 

 kum, der vare skarpe til at opfatte, hvad der forelagdes dem — 

 o^uTaTot yvwvaf. toc p7]0ivTa — , og som til æsthetiske Ting foruden 

 en skjærpet Sans ogsaa medbragte en Interesse og et Alvor, 

 som Demosthenes beklager, at de ikke viste der, hvor det gjaldt 

 Statens Vel og Fædrelandets dyrebareste Interesser. Hertil kom- 

 mer endvidere især for Pindars Vedkommende den Betragtning, 

 at, forinden den politiske Veltalenhed og den prosaiske Litteratur 

 havde udviklet sig til en kunstmæssig Form, Poesien var den 



