46 



bestemme, i hvilke Kamplege den Seier blev vanden, som i Digtet 

 forherliges. Det blev (W. 3 og 4) sendt fra Theben i Anledning af 

 en Seier vanden med et Fiirspand, men til at slåtte som Boeckh 

 og flere, der følge ham, at der i den Omstændighed, at Digtet omta- 

 les som sendt fra Theben, ligger et indirekte Bevis for, at Seieren 

 er vunden i Theben, er ingen Grund. Ogsaa er dette Punkt 

 ganske uvæsentligt og har intet at gjøre med Digtets indre Gehalt. 

 Snarere kunde der synes at være adskilligt, som taler for den 

 af Fr. Thiersch i hans Oversættelse til Pindar Einl. 97 udtalte 

 Formodning, at Digtet har været bestemt for Høitideligholdelsen 

 af Aarsdagen for en tidligere vunden Seier. I saadanne Digte 

 træder nemlig Hensyn til den enkelte Seier og de Omstændig- 

 heder, som ledsage den, i Baggrunden, og istedetfor det specielle 

 træder almindelige Betragtninger. Men ogsaa her møder os den 

 Vanskelighed, at Digteren V. 2 omtaler sig selv som bringende 

 Bud om en Seier, et Udtryk, der vanskelig kan reduceres til 

 blot at gjælde som digterisk Phrase eller poetisk Fiction. Imid- 

 lertid, det være sig hermed, som det vil, den Seier, der feires 

 middelbart eller umiddelbart, tnaa være en tidligere end den, der 

 omhandles i den første Pythiske, hvis tilbagevendende Aarsdag 

 Thiersch mener, den besynger. I Vers 18 ff. omtales, at Hiero frel- 

 ste fra Undergang det epirephyriske Locri, hvori vi ganske sikkert 

 med Boeckh har at se et bestemt Fingerpeg med Hensyn til Digtets 

 Affattelsestid, nemlig det, at den her berørte Begivenhed har 

 været i frisk Minde. Hvis ikke saa var, hvorfor overhoved 

 skulde Pindar nævne Locri? At det skulde ske for at indskjærpe 

 Taknemmelighedens Pligt er en ren Vildfarelse. Dette hele Begreb 

 har lidet eller intet med Digtets Formaal at skaffe. Det er et 

 Led i den Kjæde af tilsyneladende løse Ideassociationer, hvorved 

 Digteren naar frem til Fortællingen om Ixion. Det er et Slags 

 poetisk Hjælpestørrelse, som har sin Betydning i Forhold til andet, 

 og i og for sig. Men dette er de Pindariske Digtes almindelige 

 Gang og et af de Midler, Pindar bruger for at skjule eller rettere 

 aabenbare sin Kunst. Han giver det Udseende af en Leg, hvor 

 Tilfælde og Indfald raader, medens han i Virkeligheden ledes af 



