58 



Hiero har vundet en Seier, som forherliger Guderne i hans 

 By, og under disses Varetægt staar hans Forkjærlighed for Heste. 

 Herfor er der Anledning til at prise ham, men mest fordi han 

 frelste Locri, hvorfor Taknemmelighed skyldes ham. Thi Utak 

 straffes. Herpaa er Ixion et advarende Exempel. V. 21 — 24 dan- 

 ner en Overgang som ovenfor udviklet. 



Nu følger Fortællingen om Ixion, hvori ligger en Advarsel 

 til Hiero om ej at eftertragte sin Broders Hustru og Liv. Herom 

 siger Boeckh træffende : quod fi t fabulis promendis quæ quomodo 

 rei aptatæ sint, non magis explicatur quam ab artificibus operibus 

 allegoricis commentarius subscribitur. Selv den mægtigste kan ej 

 undgaa Guden, for hvem endog det i Skabningen ypperste maa 

 ligge under. Derfor vogt Dig. „Men jeg, fortsætter Digteren (V. 52), 

 jeg maa tage mig iagt, at jeg ej kommer til at ligne Archilochos, 

 mister min Skaldeløn og bliver fattig som han. Klogskab er nød- 

 vendig i denne Verden; men med den følger Rigdom, og den er 

 skjøn, og den har Du, o Hiero, tilligemed Kongedømmets Glands 

 Tifjnq, Tapperhed {rpaaoc og £ouVrj. Nu, siger han, er jeg færdig, 

 undskyld, at jeg ej selv bringer dette", og nu kommer — ligesom 

 i Efterskriften ofte den egentlige Kjerne kommer frem, saaledes 

 her, idet han tager Afsked, — hans Hjertes Tanke til Gjennembrud. 

 „Vis din paa Bunden ædle Natur, nu, Du har seet, hvorhen Hofræn- 

 ker og den dermed følgende Splid fører. Smigrernes Lovtaler ere 

 ligesaa alvorlig mente som Drengenes over Abens Skjønhed. Lyk- 

 kelig den, som ej blændes derved. Et stort Onde er Øreluderi, 

 ja man kan ikke værge sig mod dets Indfly deise. Derfor er jeg glad, 

 at jeg er, hvor jeg er, o: i mit Hjem. Aabne og mandige Ord høres 

 ikke af svigefulde Omgivelser som de ved dit Hof;' der øves kun 

 indviklede Rænker. I det Hele tåget er der Giftstof i Hofluften. 

 I den Atmosfære trives kun Snylteplanter og moralsk Ukrud. Jeg 

 er selv ingen Moralist, min Fiende vil jeg, bm Fiendskab endelig 

 skal være, angribe forfra og fra Siden som Ulven, men Øretuderi 

 brnger jeg ikke. Bedst er aaben Sanddruhed baade hos Enevolds- 

 herskeren, det tøilesløse Demokrati og i en velordnet — aristo- 

 kratisk — Stat." Her afbrydes Tanken; den arbeider ligesom i 

 det skjulte, under Jorden, indtil den endelig kommer frem for 



