59 



Dagens Lys med Ordene x.? 7 ! ^ ^poc ^"sov &c. Sammenhængen er 

 denne : At Sanddruhed og Aabenhed bedst trives i en velordnet Stat, 

 hvor Sindighed sidder ved Roret, er klart ; hvor der er en voldsom, 

 uansvarlig Enehersker, eller hvor den tøilesløse Hob harMagten, 

 der fordrer Tyranniet, som i begge Tilfælde ligemeget finder Sted, 

 Smiger, ikke Sandhed. Bedst er det, naar de sindige styre, dog 

 for de bestaaende Forhold maa man bøie sig. Øvrigheden er af 

 Gud, og mod Forsynet maa man ikke stride. De urolige Hove- 

 der, der misfornøiede med sin egen Stilling af Misundelse ville 

 styrte Magthaveren, stille sig dog ikke tilfreds med denne Tanke, 

 men lægge sine Planer for høit og ødelægge sig selv, før de opnaa 

 sit Ønske. Selv om den Forfatning, hvorunder man lever, f. 

 Ex. den i Syrakus, ej kan prises som den bedste og specieltejer 

 gunstig for av8ps£ su^uyXwacrot, som Pindar selv er en : voldsomme 

 Midler bør ikke bruges. De bringe Øveren af dem Fordærv. 

 Man maa resigneret tage Aaget paa Skulderen og derunder ind- 

 rette sig saa bekvemt som muligt, thi det nytter ikke at stampe mod 

 Braadden. Imidlertid, denne Resignationens Philosophi anbefales 

 kun dem, for hvem den er nødvendig, for Hierons egne, men 

 hvad mig angaar, siger Pindar, da foretrækker jeg nu, som 

 altid, at være der, hvor Bravhed bor eller otuou av oi (70901 tcoX 

 lv TspswvTL Derfor ønsker jeg ikke at forlade mit fri Hjem. Den 

 Tanke, som er antydet i V. 80—81, vender han her tilbage til og 

 afslutter dermed Digtet. Dette er altsaa Hovedtanken, som gaar 

 igjennem det. Digteren afslaar en Indbydelse, som han rimelig- 

 viis paa en mere indtrængende Maade, end han skjøttede om, 

 opfordredes til at følge. Hierons personlige Charakter, den uhyg- 

 gelige Familietvist, Tonen ved hans Hof, hvor Bagvaskelse og In- 

 triger og Splid hørte hjemme, alt gjør, at Pindar, der af Sind 

 skildres os omtrent Hig Sophocles, som jo heller ikke skjøttede 

 om Tyranners Gunst, ej har Lyst til at forlade sin fri Fædrene- 

 stat. Dette udtrykker han nu ved cx5ovxa éfyjjie etc., der altsaa 

 falder sammen i Tanke med det opbevarede Apophthegm. Schol. 

 10. 18 Boeckh jJo'jXojj.ai s^auTtS 5y]v o'jx aXXu, der vel ogsaa sigter 

 til samme Tid, hvori dette Digt falder, nemlig c. 477 f. Chr. 



