286 



ordenes dybt indtrængende Bid. Thi jeg saa, skjønt fjern, den 

 daddelsyge Archilochos som oftest i Armod, kun rig paa smæ- 

 dende Fiendskab. Men at nydeRigdom, naar Lykken saa falder, 



Ant.3. er Visdommens bedste Frngt. Men Du har den foruden Tvivl til 

 at lægge den for Dagen med gavmildt Sind, o Fyrste over mange 

 skjøntkrandsede Gader og meget Folk. Men hvis nogen siger, at 

 i hele Hellas af de tidligere nogen iRigdom og Glands var større 

 end Du, saa stræber han forgjæves i taabeligt Sind. Men paa 

 seierkrandsede Skibe vil jeg fare afsted, naar jeg synger om din 

 Fortjeneste. Thi Ungdommen pryder Djærvhed i frygtelige Kampe, 

 og deri paastaar jeg, at Du har vundet din uforfengelige Hæder, 



Ep. 3. kjæmpeude baade blandt hestetumlende Mænd og tilfods, men 

 den modnere Alders vise Raad giver mig sikker Tryghed til i 

 enhver Sag at synge din Pris. Lev vel. Paa phønikisk Han- 

 delsvares Vis sendes Dig denne Sang over Havet. Men Kastor- 

 hymnen paa de æoliske Strenge se Du med Velvilje, modtagende 

 den venligen for den syvstrengede Lyres Skyld. Vis dit sande 

 Væsen, belært af Erfaring. Skjøn er Aben i Drengenes — spot- 



Str. 4. tende — Tale, altid skjøn. Men Rhadamanthys er salig i Ely- 

 sium, fordi han fik en udadlelig Visdoms Frugt og ej glæder Sin- 

 det i sit Bryst ved Bedrag, saadant som altid følger med Øretu- 

 deres snedige Kunster. En ubetvingelig Ulykke for begge Parter 

 er Bagvaskernes skulende Blik, ganske lig Rævens Sind. Men 

 hvad gavner dette Ræven. Thi ligesom Korken flyder over Gar- 

 riet, saaledes dyppes jeg ikke i Havvandet, naar det øvrige Red- 



Ant.4. skab udfører sin Gjerning i Havets T)yb. Umuligt er det for en 

 svigefuld Borger blandt brave Mænd at udtale et kraftigt Ord. 

 Men alligevel øver han logrende for alle med megen Iver sin sne- 

 dige Kunst. Ej deler jeg hans Frækhed. Velvilje være mig kjær. 

 Men mod min Fiende vil jeg som en Fiende gjøre Angreb paa 

 Ulvens Vis, trædende skråa Veie snart hist, snart her. Den 

 sanddru Mand er for enhver Statsform den ypperste, saavel under 

 Enevælde, som naar den tøilesløse Hob, som naar de vise styre 



Ep. 4. Staten. Men man maa ikke stride mod Forsynet, som snart hol- 

 der hines Sag oppe, snart girer disse stor Hæder. Dog ikke en- 



