295 



ger at skulle overlade Dig Kongemagt og Rige. Men vort Vidne 

 være Zeus, vor fælles Stammegud, en mægtig Ed." Da de havde 

 givet sit Minde til denne Pagt, skiltes de. Men Jason sendte nu 

 selv Herolder allevegne hen og bød dem forkynde, at Tog fore- Ant. 8. 

 stod, og flux kom tre i Kamp utrættelige Sønner af Zeus Kronos' 

 Søn, nemlig den skjønøiede Alkmenes og Ledas Børn, og tvende 

 Mænd med rige Lokker, Poseidons Æt, hædrende sin egen Kraft, 

 fra Pylos og det høie Tænaros ; og deres Ry blev kronet med Ære, 

 baade dit, Euphamos, og dit, vidtherskende Drot, Periklymenos. 

 Men af Apollons Æt kom Harpespilleren, Sangernes Fader, den 

 høitpriste Orpheus. Men Hermes med den gyldne Stav sendte Ep. 8. 

 to Sønner, svulmende af Ungdommens Kraft, til den farefulde 

 Gjerning, Echion og Erytos. Hurtig indfandt sig de, som bo ved 

 Pangæos' Fod. Thi villig, med freidig Hu, udrustede Boreas, Vin- 

 denes Konge, sine Sønner til Reisen, Zetos og Kalais, begge Mænd, 

 paa hvis Ryg struttede purpurne Vinger ; men den alt overtalende 

 søde Længsel optændte Hera i Halvgudernes Bryst efter Skibet 

 Argo, for at ingen skulde unddrage sig Faren og blive hjemme Str. 9. 

 hos sin Moder, tilbringende et dorsk Liv, men selv med Fare for 

 Døden sammen med sine andre jævnaldrende tilkjæmpe sig det 

 skjønneste Smykke for sin Dyd. Men da Sømændenes Blomst 

 var kommen ned til Iolkos, mønstrede Jason dem og modtog 

 alle med Ros. Og som Seer, der varslede Gudernes Vilje af 

 Fugle og hellig Lodkastning, førte Mopsos med beredvilligt Sind 

 Hæren ombord, og da de havde hængt Ankeret over Bongen, 

 tog Anføreren i Bagstavnen i sine Hænder den gyldne Skaal og Ant. 9. 

 paakaldte de himmelske Guders Fader, Zeus, som slynger sine Lyn, 

 „samt Bølgernes og Vindenes Fart, Nætterne og Havets Veie, de 

 blide Dage og Hjemreisens kjære Lod. Men fra Skyerne lød ned 

 til ham Tordenens gunstige Tegn, og skinnende Straaler sendtes, 

 delende sig ud ifra Lynet, og Heltene fattede Mod, stolende paa 

 Gudens Tegn; men Herolden bød dem at lægge sig paa Aarerne, Ep. 9. 

 forkyndende godtHaab. Og utrætteligt gik Roningen fra de hur- 

 tige Hænder. Ledsagede af Søndenvindens Pust kom de til Mun- 

 dingen af det ugjæstmilde Hav ; der grundede de en hellig Lund 



