296 



for Havguden Poseidon, og en Hjord var der af purpurrøde Oxer, 

 og Alterets Hulning nygrundet afStén. Men da de gik den dybe 

 Fare imøde, bade de Skibenes Herre om at undfly de sammen- 



Str.io.stødende Klippers ubetvingelige Fart. Thi de vare to, og de rul- 

 lede sig sammen hurtigere end de brølende Vindes Stormmarsch, 

 men nu bragte dem deres Ende hin Halvgudernes Fart. Saa 

 kom de til Kolchis, der prøvede de Kraft med de sortfarvede 

 Kolcher i selve Aietas' Hal. Men den paa Kypros baarne Gud- 

 inde, Herskerinde over de hvasseste Skud, bandt til et uopløseligt 

 Ant. 10. Hjul, udspilet med Vinger og Fødder, den brogede Iynx, Vanvid- 

 dets Fugl, og bragte den for første Gang til Menneskene og lærte 

 Aisons kloge Søn de Formler, som bøie Sindet, for at Sky for 

 Forældrene skulde borttages fra Medeas Sind og Længsel efter 

 Hellas hvirvle hendes brændende Sjæl med Overtalelsens Svøbe. 

 Og hurtigt viste hun ham Midlerne til at ende de Arbeider, som 

 hendes Fader paalagde. Med Olie sammenblandede hun Modgift 

 imod de haarde Smerter og gav ham den at salve sig med, og 

 de gave hinanden sit Samtykke til at slutte indbyrdes den kjære 



Ep.io. Ægteskabspagt. Men da Aietas satte med Magt Ploven af Staal 

 i deres Midte og Oxerne, som pustede Lue af brændende Ild af 

 gule Kjæver og sparkede omkap Jorden med Hove af Kobber, 

 saa førte han dem alene hen og spændte dem i Aagets Ringe, 

 men snorret trak han og pløiede Furerne, og i en Favns Dybde 

 opkastede han Jordens Muld. Da talte han saaledes: „Lad Kon- 

 gen, Skibets Høvding, fuldføre mig denne Daad og saa føre af- 

 sted det uforgjængelige Dække, det straalende Skind med den 



Str.n. gyldne Tot". Saa talte han, men stolende paa Gudens Hjælp ka- 

 stede Jason det safrangule Klædebon og greb Arbeidet fat, men 

 Ilden skadede ham ikke, efter de Raad, der var givet ham af den 

 i alle Lægemidler forfarne fremmede Kvinde. Han trak Ploven 

 hen og bandt Oxernes Nakke i de tvingende Baand, lagde den 

 smertefulde Braad mod de vældige Sider og fuldførte med Magt 

 det Maal, som var ham paalagt. Og Aietas, skjønt greben af 

 maalløs Smerte, raabte høit af Beundring over hans Kraft, og 

 Ant. 11. Staldbrødrene udstrakte sine kjære Hænder mod den stærkeMand 



