375 



under 30° N. B. og den inderste Bugt af det røde Hav under 

 29° 50', altsaa vare disse Punkter kun 10' adskilte fra hinanden. 

 Af denne sidste Bestemmelse fremgaar imidlertid, at Heroopolis 

 ikke laa umiddelbart ved Havbugten, hvad ogsaa stemmer med 

 Itinerarium Antonini, som har 18 Tusinde Passus mellem Sera- 

 peum, der maa have ligget ved selve Bunden af Bugten, og He- 

 roopolis; thi vistnok betegne 10' kun en Afstand af 2£ geog. Mil, 

 medens 18 Tusinde Passus er 3J geog. Mil, men denne Forskjel 

 forklares lettelig derved, at Heroopolis ikke laa lige i Nord, men 

 i nordvestlig Retning for Serapeum. Men den Omstændighed, at 

 Heroopolis laa lidt borte fra Bugten, behøver ikke at være til Hin- 

 der for, at det paa den Tid, da det var den vigtigste By i disse 

 Egne, gav Bugten sit Navn, og at denne sagdes at gaa op til 

 samme; i denne Henseende skal jeg blot minde om Bristol og 

 Bristolbugten, som ligge langt fra hinanden. 



Paa Grund af det her Udviklede maa Bittersøerne have været 

 regnede til det røde Hav, som dettes inderste Bugt. Alle ere 

 enige i, at de engang i Tiden maa have staaet i naturlig Forbin- 

 delse med dette, men man er i Uvished om Tiden, naar dette 

 fandt Sted. En Ting bør der dog ikke herske Tvivl om, nemlig 

 at Bittersøerne i den historiske Tid havehavt bittert, hvad naturlig- 

 vis ikke vil sige andet end stærkt salt, Vand. Dette ligger for det 

 første i selve Navnet; dernæst siger Strabo i det ovenfor anførte 

 Citat udtrykkelig, at de nævnte Søer tidligere vare bitre (salte), 

 men at de efter Kanalens Gjennemgravning undergik Forandring 

 ved Flodvandets Indledning, fik god Fisk og bleve rige paa Vand- 

 fugle. 1 At det først var Ptolemæus Filadelfus, som ledede Nilka- 

 nalen helt ud i Bittersøerne, fremgaar af Strabos og Diodors ty- 

 delige Ord. Før hans Tid var der vistnok en Kanal, men af Frygt 

 for, at Havet skulde oversvømme Landet, eller for at idetmindste 

 Nilvandet ikke skulde blive udrikkeligt, ved at Havvandet steg op 



1 Vi maa antage, at Bittersøerne i den Mellemtid, da deres Forbindelse med det 

 røde Hav var afbrudt og Kanalvandet endnu ikke ledet ind i dem, var i en For- 

 dampningstilstand som det døde Hav, og at de, ligesom dette, paa Grund af sit 

 bitre Vand jog fra sig alt Levende. 



