415 



Materialist har deri mod let ved at forklare sig Bevidsthedens 

 actuelle Aabenbarelse af et potentielt eller latent Element i 

 Stoffet, i Lighed med det elektriske Lys o. s. v. 



I sin intellectuelle Anskuelse steg Schelling op fra det 

 individuelle til det absolute Jeg, hvori det ideelle og det reelle 

 Universum flød sammen til Et. Men dette Jeg var som Enhed 

 kun potentiel Selvbevidsthed ; thi Schelling lod Gud, ligesom 

 Mennesket, oprindelig være ubevidst, derpaa, for at komme til 

 Bevidsthed, skabe Modsætningen mellem det Ideelle og det Reelle, 

 og endelig i dette Sidste finde sin sande Virkelighed. He gel 

 lod derimod den ubevidste Natur i sin ydre Mangfoldighed være 

 det Første, og Aanden som det Andet tilblive derved, at Naturen 

 ophævede sig selv i sin ydre Usandhed eller Intethed, og ikke 

 længer vedblev i sine legemlige Enkeltheder, men i sin Concre- 

 tion og Totalitet blev til enkelt (einfache) Almindelighed og 

 immateriel Verdenssjæl, eller enkelt ideelt Liv, men endnu kun 

 som Substants eller Grundlag for Aandens „Besonderung und 

 Vereinzelung", hvori den fandt alt Stof til sine Bestemmelser, 

 medens den forblev deres gjennerngribende identiskeldealitet. Dette 

 var endnu kun den sovende Aand, der først kom til sand Vir- 

 kelighed i subjectiv Individualitet. Den subjectivt individuelle Vir- 

 kelighed var imidlertid kun dens Tilværelsesmaade (Spinozas 

 modi) ; thi ved Individernes Død bortfaldt ei alene den allerede 

 døde Hylle, men ogsaa den indre aandelige Individualitet som 

 Abstraction fra Aandens almindelige Væsen. Hos Hegel var 

 altsaa den menneskelige Bevidsthed alene en Gudsbevidsthed, 

 potentielt vedblivende i Slægten, actuelt vexlende i de kommende 

 og gaaende Individer som blotte Tilværelsesmomenter, ikke som 

 Væsener saa vel i og for sig som i Forbindelse med det almin- 

 delige Væsen. Baade efter den ovenberørte ældre schellingske 

 og efter den hegelske Lære er altsaa Bevidstheden (Gudsbevidst- 

 heden saa vel som Menneskebevidstheden) oprindelig potentiel 

 og bliver først actuel i den subjective Flerhed; thi ogsaa Schel- 

 ling maa nærmest have tænkt sig det absolute Jeg actuelt frem- 

 trædende i Menneskeslægten. I sit nye System, „Das System 



