423 



Virksomhedens Extensitet, saa at den i sin excentriske Retning 

 tilsidst ligger under for de flere Kræfter, hvormed den kommer i 

 Vexelvirken, og maa vige for sin derved frigjorte concentriskc 

 Retning, hvorved den gaaer tilbage i sig selv, indtil den atter 

 bliver saa intensiv, at den gjenvinder sin forrige Bevægelse. Saa- 

 ledes opstaaer en Svingen mellem begge Retninger, der i Be- 

 vidstheden blandt Andet viser sig ved Overgangen mellem Soven 

 og Vaagen (et af dens mindre Kredsløb). At denne Svæven 

 mellem Søvn og vaagen Tilstand maa finde Sted i al endelig 

 Bevidsthed er saaledes Noget, der ligger i Tingenes almindelige 

 Natur og spores derfor ogsaa, saa vidt vor Erfaring strækker 

 sig. Men vor Erfaring har, saa vel hvad det Store som hvad 

 det Smaae angaaer, sine Grændser, og Overgangene ere med 

 Hensyn til Bevidsthed, og til Organisme som Betingelse for dens 

 Aabenbarelse, saa jævne, at man har vanskeligt ved at sige, 

 hvor det Ene ender og det Andet begynder. Det tør derfor vel 

 hænde, at der gives bevidste Individer, der dels ere for store 

 dels for smaae til af os at opfattes som bevidste Væsener, og at 

 Mimosen og Fluefangeren lige saa vel som Sneglen og Østersen 

 bør regnes til de bevidste eller sensitive Væsener. Ligesom 

 Snyltedyrene paa Hvalen uden Tvivl føle sit Opholdssted som et 

 uhyre uorganisk Legeme, uden Anelse om dets indre Liv, Or- 

 ganisme og Bevidsthed, saaledes tage maaskee ogsaa vi feil, naar 

 vi forudsætte saa megen død Masse i Forhold til den levende 

 Natur, medens vi dog forudsætte den guddommelige Aands Alle- 

 stedsnærværelse, og der tør vel gives levende, bevidste Individer 

 af saa stort Omfang, at vi ikke formaae at opdage deres bevidste 

 Liv, ligesom vi heller ikke formaae at opdage nogen egentlig 

 Organisation (etter vort Begreb) i den saakaldte uorganiske Natur, 

 trods Lovrnæssigheden i dens Foreteelser og Formbestræbelserne 

 i dens Bestanddele. I de større Kredsløb og navnlig i Himmel- 

 legemernes Bevægelse opdage vi heller ingen Forandring eller 

 saadan Svingning som oven berørt, skjønt vi antage, at Himmel- 

 legemer ikke altid har befundet sig i deres nuværende Tilstand 

 og heller ikke evig ville vedblive deri. Deres Bevægelse, der, 



