428 



Almensætninger, medens det Almindeliges sande Væsen kun findes 

 i den Flerhed af eiendommelige Skikkelser, der udgjør dets 

 concrete Indhold; og disse lade sig ikke udleMe af abstracte Al- 

 mensætnirTger. 



Som Erfaring viser, er der adskillig Lighed mellem det indre 

 og det ydre Lys. Begge reflectere Tingen og maa derfor befinde 

 sig i et vist Modsætningsforhold til den. Den actuelle Bevidsthed 

 kan derfor kun i en ny Forestilling blive Gjenstand for sin egen 

 Reflection derved, at den stiller sig lige over for sig selv. Begge 

 give Tingen et vist Farveskjær af sit eget, Bevidstheden ved sin 

 særegne Stemning, hvori Indtrykkene brydes og vexle Fortoning. 

 Begge belyse Tingene ensidig, naar ikke et omfattende, ved alsi- 

 dig Reflection frembragt, Gjenskin fremkaldes, og Gjennemsigtighed 

 hører til Undtagelserne. Lysets Fata Morgana svarer til Bevidst- 

 hedens Phantasibilleder, o. s. v. Men Bevidstheden faaer saa 

 mange flere Slags Indtryk, som den har flere Sandser end Synet, ! 

 og dens indre Sands skjenker den ofte en langt rigere Fylde, i 

 end de ydre Sandser formaae at give den. Dens egne Skabnin- 

 ger kunne overtræffe Alt, hvad den udenfra har opfattet eller 

 slutningsvis opdaget af den reelle Verden, og de mangle, som 

 subjective Skabninger betragtede, heller ikke Realitet, ja en mu- ! 

 sikalsk Composition har, i det Mindste naar den udføres, al den 

 Realitet, Tingene kunne have i objectivt Henseende. Det Samme 

 gjælder i større og mindre Mon ogsaa om andre Kunstfrembrin- 

 gelser som saadanne. Den almindeligste, reelleste og kunstigste 

 af Bevidsthedens egne Skabninger er imidlertid dens egen legem- 

 lige Organisme, som man, efter hvad i det Foregaaende er vist, i 

 ikke skal kunne negte at være dens eget Verk, skjønt den under , 

 denne Selvudvikling eller Selvskabelse, om man saa vil kalde j 

 det, først er gaaet over fra potentiel til actuel Bevidsthed og kun 

 paa middelbar Maade lærer sit eget (under Udførelsen ubevidste) , 

 Arbeide at kjende. Thi enten man betragter Individet i dets j 

 Enhed eller i dets Flerhed af Evner, maa dog Bevidsthedsevnen selv< j 

 ansees som Verkmesteren i sin egen legemlige Organisme, eller med) ., 

 andre Ord: selv have udviklet sit Væsen til denne Virkelighed. , r 



