457 



Oj yotp a7U0T{j.Y(^ si 1 to s'ov TOl) sovro£ sføffthxi, 



6uts øxtStøajJisvov xavTf) Tcavctes xaTa xoajjiov 



o5w ffuv.ffTajj.svov. 

 Sammenligner man hermed de paaberaabte anaxagoreiske Frag- 

 menter, neml. Fr. 9 (hos Schaubach) : ovSs osaxpivsTai ou&s arco- 

 xp-'v£Tai irepov a::o toO sTspou, og Fr. 11 (Mull. Fr. 13) o\i xsx/opi- 

 ffTai Ta s'v svi xoffpio ou8s .aTCOXsxoTCTai TsXexsi, cjts to ftspjj-cv a7U0 

 tou vpu^pou, outs to vpuypov octto Tcu {rspjj.cu : saa skal man have van- 

 skeligt for at sige, hvad der heri skulde forudsætte Atomistikens 

 Mellemkomst. Det af Anaxagoras tilføiede Exempel cjts to frsp- 

 [j.ov &c. synes nærmest at sigte til Empedokles og passer aller- 

 mindst paa Atomistiken, hvor der jo ikke var Tale om at skille 

 det Varme fra det Kolde. 



Hvor nær den anaxagoreiske Lære om Tilværelsens uadskilte 

 Sammenhæng og den dermed forbundne Forkastelse af det Tomme 

 ligger den eleatiske Philosophie, viser sig til Overflod ogsaa deri, 

 at denne Skoles sidste Repræsentant Melis sos ogsaa har den 

 samme Lære og det efter Zellers egen Opfatning væsentlig i den 

 samme mere udviklede Form, som han finder hos Anaxagoras. 

 Thi ogsaa hos MelissoSj mener han, spiller Begrebet om det Tomme 

 en Rolle, som det ikke har hos Parmenides og Zenon; hos M. 

 bliver ikke blot det Værendes Eenhed, men ogsaa Bevægelsens 

 Umulighed beviist af det Tommes Utænkelighed, og Antagelsen af 

 deelte Legemer, der blot ved Berørelse komme i Sammenhæng, 

 bliver udtrykkelig bestredet 2 . Men derfor vil Zeller rigtignok 

 ogsaa, at Melissos skal have tåget Hensyn til Atomistiken, der 

 alene af de physikalske Systemer skal have hiin Antagelse (af 

 deelte Legemer o. s. v.), ligesom ogsaa alene den havde forsøgt 

 at forklare Bevægelsen formedelst det tomme Rum. At det om- 



- 1 I Forbigaaende bemerkes, at det ikke er nødvendigt enten med Karsten at 

 læse ditorf.irjB,eirai éov &c, eller, som Zeller vil, forstaae ditoTiJLrjZEi intransi- 

 tivt; det er 2. pers. fut. med. (at forbinde med det foregaaende Imperativ Åav 66a) : 

 „du vil ikke kunne afskjære dig et Stykke af det Værende, saa at det ikke 

 hænger sammen med det andet". 

 2 Zeller S. 656. 



