466 



Touvojia. Det afvigende Udtryk paa de to Steder viser nu vel, at 

 Yttringen i sin Heelhed ei kan være noget ordret Citat afAnaxa- 

 goras, og maaskee har denne ligesaa lidet brugt Ordet sirjiapfjisvY], 

 som tu^y); men da Yttringen paa begge Steder forekommer i en 

 Sammenhæng, hvor Talen er om eijj.ap{X£VT) — i ethvert Fald en 

 i Tilværelsen liggende Nødvendighed — er det klart, at idetmindste 

 Alexander har forstaaet Anaxagoras's Yttring som gjældende denne. 

 Zeller, paa hvem Lyng beraaber sig, har ogsaa kun brugt Ud- 

 trykket „blindes Verhångniss", som Anaxagoras skal have mod- 

 sagt; at denne Modsigelse sigter til Atomistiken, indrømmer han 

 selv, er mindre sikkert, men mener dog, at paa intet andet Sy- 

 stem vilde den bedre passe (Z. p. 710). Dette vil imidlertid, 

 nærmere beseet, neppe sige Andet, end at intet af de gamle Sy- 

 stemer med den Skarphed, som Atomistiken, har fremhævet hiin 

 blinde Nødvendighed i Tilværelsen, enten man nu har kaldt den 

 rv'x7], avayxifj, sfy.ap[jivvj eller Hvadsomhelst. Thi at dette Begreb 

 allerede tidligere har været bekjendt og antaget, er sikkert nok, 

 ligesorn Met igrunden er en Forudsætning for hele den græske 

 Naturphilosophie. Allerede Parmenides taler om en xpaxsp-rj avapa], 

 som holder det Værende 7cei'paT0$ sv 8sff{j.otjiv (v. 91). Heraklit 

 fremhæver endnu bestemtere ifølge Plutarch og Simplikios, at Alt 

 skeer xaO 1 ' sCjxapixsvvjv, xoltol xiva s£[j.aptjiv7]v avayxYjv (Plut. plac. 

 1, 27. Simpl. phys. 6, a, rn), om han maaskee ikke just betjente 

 sig af det første Ord; heller ikke Empedokles har sandsynligviis 

 forlad t denne Synsmaade, som mange Senere have tillagt ham, 1 

 om den hos ham end maaskee træder noget i Baggrunden. 



Der var altsaa ogsaa udenfur Atomisterne nok af dem, som 

 Anaxagoras kunde rette sin Modsigelse mod, naar han selv troede 

 at have fundet et høiere Princip, end den blinde Nødvendighed, 

 og hans Modsigelse er jo ogsaa, efter Alt hvad vi kjende, kun 



1 f. Ex. Cicero de fato c. 17, omnia ita fato fieri, ut id fatum vim necessitatis 

 afferret. Simpl. phys. 43, a, o: Efj.7C£doHÅrj? yovv xaitoi Svo év toiS 

 6toIxeloi? ivavTiGotfeiS v7ro$é/iiEvoS, Sep/xov nal ipvxpov, vypov nai 

 B,rjp6v, els piav ra? Svo 6vvEKopvq>co6E xrjv tov veihovS nal rrjs qtiXiaS, 

 Go67tep nal ravxrfv eU fiovaSa xrjv tt}? avaynr}?. 



