470 



og det uendeligt Smaae. Ildv sv Tcavri [isjnxTai. Det sidste Re- 

 sultat af denne endeløse Progres, at den nemlig indeholder Qva- 

 litetens Ophævelse og Overgang i Qvantitet, idet den endeløst 

 bestemte Qvalitet bliver ligegyldig og Grændsen altsaa kun en 

 ydre og formel — denne Conseqvents finde vi endnu ikke hos 

 Anaxagoras, men netop i Atomistiken. Thi Atomet er det af den 

 uendelige Progres i sig ombøiede Forsigværende, der istedetfor 

 al endelig Qvalitet, hvorved Noget adskiller sig fra Andet, kun 

 har beholdt det Almindelige, hvorved det Værende som saadant 

 adskiller sig fra det Ikkeværende, det „Fulde" fra det „Tomme." 1 

 Atomet er saaledes nærmest rumopfyldende inden en vis ydre 

 Grændse; det har væsentlig Qvantitet, Udstrækning, Figur og er 

 følgelig ikke uendelig lidet. Som i sig afsluttet, bliver det ikke 

 bestemt ved noget Andet; det har ikke, som enhver endelig Deel 

 af den anaxagoreiske Blanding, alle andre Tings cjTuepjxaTa i sig, 

 men har skudt al Mangfoldighed ud af sig som en ligegyldig Gjen- 

 tagelse af sig selv, kun adskilt ved den ydre Grændse og det 

 tomme Rum. Den Virksomhed, som Anaxagoras havde forbeholdt 

 sin vou£, der netop gik ud paa, ved at udskille Blandingens for- 

 skjellige Elementer og lade dem optræde som udvortes sondrede 

 Existentser, at lade den indre Grændse gaae over til en 

 ydre — denne Virksomhed er i Atomismen tænkt fuldbyrdet. 

 For hiin vous er der saaledes i Atomismen paa en vis Maade ikke 

 længer Plads; dens Rolle er udspillet. Eller rettere, i Atomets 

 klare Form og Begrændsning er den allerede oprindelig tilstede 

 og har ikke gjennem en uendelig Progres at nærme sig et stedse 

 flygtende Formaal. Det er sandt, Tilværelsens Fortsættelse gjen- 

 nem Tiden synes saaledes at blive uden Hensigt ; Alt bliver igrun- 

 den, ligesom Atomernes coexisterende Mangfoldighed, kun en ør- 

 kesløs Gjentagelse af det Samme; al Forskjel mellem Ting eller 

 Perioder beroer kun paa den fra Evighed af værende udvortes 

 Forskjel mellem Atomerne, og er forresten uvæsentlig og tilfæl- 



1 Man sammenligne hermed den dybsindige Udvikling i Hegels Logik, der fra den 

 qvalitative Uendelighed fører til Forsigværen, hvor ogsaa Atomerne berøres. 

 (Hegels W. III, S. 176 fgg.) 



