473 



Dybde, hvor jeg blev nødsaget til at opgive Arbeidet, havde vi 

 nemlig stødt paa et Lag at" Tømmer, der vel bevaret og nøiagtig 

 ordnet dannede en Skraaning parallel med Hangens ydre Flade. 

 Efterat have afdækket dette i Grøftens hele Længde — 100 Fod — 

 indbød jeg nogle af Universitetets Professorer og en Del Privat- 

 mænd, der interesserede sig for Sagen, til at inspicere mit Arbeide 

 og de Hindringer, der stillede sig i Veien for dets videre Fort- 

 sættelse. I disses Nærværelse lod jeg Træværket hugge over, 

 hvor Grøften var bredest, hvorved vi gjennem et fire Fod bredt 

 Sandbelte kom ned til et nyt Trælag, ligt det første, og hvorun- 

 der der atter var Sand. Længer kunde vi ikke komme. Den 

 gjennemskaarne Jordmasse bestod af regelmæssige Lag: øverst 

 omtrent sex Fod Sand, derunder en Fod lerblahdet Sand, saa et 

 mægtigt Lag af jernholdig Myrjord, afbrudt af smale Sandaarer. 

 Under dette var atter omtrent to Fod Sand, hvorunder altsaa det 

 første Stokkelag eller den øverste Tømmervælte laa. Omtrent 

 sexti Fod fra Haugens Basis og fem og tyve Fod under Overfla- 

 den fandtes i Myrjorden Levningerne af en Hest, liggende paa 

 sin venstre Side med Hovedet mod Nord. Dens Form var tyde- 

 lig afpræget i Jordmassen, men Benene var ganske bløde, omgivne 

 af en gul, fed, flydende Masse. 

 Saalangt altsaa i 1869. 



Allerede dengang begyndte jeg at ønske, at jeg ikke havde 

 indladt mig paa dette vidtløftige og vovsomme Foretag, der — 

 som enhver kan forståa — maatte være for stort for Enkeltmand. 

 Sandsynligvis havde jeg derfor ogsaa opgivet det eller idetmind- 

 ste udsat det paa ubestemt Tid, saafremt ikke tilfældige Begiven- 

 heder og Forhold havde grebet ind og afgjort min Beslutning. 



Gjennem en Tunnel vilde jeg denne Gang forsøge at trænge 

 ind til den velbeskyttede Grav. Men til Trods for alle Anstrængel- 

 ser gik det kun lidet bedre med dette Forsøg end med det første. 



Grunden hertil er Haugens særegne — ja aldeles enestaaende — 

 Bygningsmaade, som omstyrtede alle mine Beregninger og Planer, 

 men som samtidig gjør Raknehaugen til ikke alene at være den 

 største ? men visselig ogsaa den mærkeligste Gravhaug i Norden. 



