491 



telse, han fra først a f havde ladet Selskabet tilflyde, samt fordi 

 han fremdeles stod som Selskabets Beskytter. 



4. A. Munch oplæste følgende Digt i Dagens Anledning: 



Den stille Vandrer paa de dunkle Stier 

 Der føre ind til Sandheds lyse Hal, 

 Den Aandens Kjæmper, som sit Liv indvier 

 Til Gj en ne mb rydning af Materiens Skal, 

 Den dybe Forsker, som, mens Alting tier, 

 Dog lytter til Naturens Tonefald — 

 De kunne spredte let i Mørket famle, 

 Men Styrke de ved fælles Arbeid samle. 



En saadan Phalanx er vort Selskabs Maal. 

 Men, at vi kunde dette Maal os sætte 

 Her i vort fjerne Nord, hvor Fj eldets Jette 

 Indslutter os som med en Muur af Staal — 

 Det skylde vi, næst Lysets Aand, meest dette: 

 At Drotten øser selv af Suttungs Skaal, 

 At Han, som "styrer Folkene i Norden, 

 Er selv vor Broder, vor Beskytter vorden. 



Se, derfor samles vi til Høitidsmøde 



Hvert Aar, en Maidag, paa hans Fødselsfest, 



For da, i Vaarens første Morgenrøde 



At overskue Aarets Virken bedst. 



De Spirer, som vor Stræben kunde føde, 



Vi bringe da hiin høie Aandens Gjæst. 



Vi styrkes da i Lyst og hellig Iver 



For Videnskaben, som sit Navn han giver. 



Men dennegang er dobbelt dog vor Glæde: 

 Thi Drotten, som vort Samfund viet har, 

 Er selv nu paa sin Aarsdag her tilstede 

 Og selv kan vidne om, hvad Frugt det bar. 



