494 



Nøiagtigere var det vel at sige, at alt Jordisk er forgjængeligt, 

 og har derfor sin Spiren og Blomstring, men ogsaa sin Affældig- 

 hed, og at det evige Maal kun naaes og saaledes det sande Frem- 

 skridt mod Fuldkommenhed kun skeer ved Gj en f ød else. Kunst, 

 Videnskab, selv det politiske og sociale Liv har sine classiske 

 eller Blomstrings-Perioder, men ogsaa sine Forfalds- og Udartnings- 

 Tider, hvoraf de dog, i Kraft af Aandens Evighed, stedse gjenfødes. 



Jeg skal kun tillade mig at kaste et flygtigt Blik paa Kunstens 

 Udviklings-Lov, hvor Vexelen af Blomstring og Visnen, af classisk 

 Fuldkommenhed og af Udartning og Forfald maaskee fremtræder 

 med den største Tydelighed. Man forestiller sig undertiden, at 

 de øiensynlige Tilbagegangs-Perioder, som Kunstens Historie viser 

 os, væsentlig maae tilskrives ydre, ugunstige Omstændigheder ; 

 men Sandheden er, at en indre Udvikling medfører det Samme, 

 at Kunstens høieste Flor paa en vis Maade i sig indeholder Spiren 

 til dens Affloreren. 



Den modne, fuldendte Kunst beroer, som bekjendt, saavel 

 hos den Enkelte som i den hele Tidsalder, paa en lykkelig har- 

 monisk Forening af „Umiddelbarhed og Reflexion", som Philoso- 

 pherne sige, eller af Naturbegavelse og Inspiration paa den ene 

 Side, og en bevidst kunstnerisk Uddannelse paa den anden Side. 

 Ingen maa for Alvor bilde sig ind, at enten Kunsten eller Kunst- 

 neren staaer frem ved et Trylleslag ligesom Pallas Athena af 

 Zeus^ Hoved. Kunstens første Forsøg ere famlende og formløse; 

 først efterhaanden vinder den den Erfaring og den Indsigt i sit 

 Væsen og sine Love, der sætter den istand til at frembringe noget 

 virkelig Fuldendt. Den maa ogsaa efterhaanden løsrives fra det 

 umiddelbare Livs Tryk og de ydre Tendentser og Øiemed, blive 

 et selvstændigt Formaal og dyrkes og elskes for sin egen Skyld. 

 Saaledes udvikle sig efterhaanden theoretisk og praktisk Kunst- 

 igere, Kunstanstalter og egne Kunstinteresser. 



Men naar Udviklingen i denne Retning fortsættes, saa ville 

 Læren og Traditionerne tilsidst faae en trykkende Vegt; der vil 

 uddanne sig mere og mere staaende Manerer. Kunstliebhaberiet 

 vil mere og mere fjerne Kunsten fra det virkelige Liv, og de 



