496 



Hermed forbinder sig da ogsaa gjerne en „Geniusdyrkelse", 

 som er til endnu mere Skade for en sund Kunstudvikling. Jo 

 mindre man bekymrer sig om Kunstens Regler, desto mere Vegt 

 lægges paa „det Genialske". Der spørges ikke, om et Verk er 

 smukt og i sig tilfredsstillende, men kun om det er „genialsk". 

 Og Kjendetegnet herpaa er da fornemmelig det Usædvanlige og 

 Pirrende, det, som river i Halsen. Frygten for det Trivielle for- 

 følger og foruroliger os overalt. 



Man kommer saaledes til mere at interessere sig for den sub- 

 jective Begavelse, end for det frembragte Verk, mere for Kunst- 

 neren end for Kunsten. Og især er det de nye opdukkende, 

 lovende Talenter, som inodtages med Begeistring; thi her møder 

 man jo væsentlig kun Naturanlægget, hvis glimrende Fremtid 

 ligesom nydes forud. Derimod tinder man den modnede Kunstner 

 og hans Verker i Regelen mindre tiltrækkende; de glimrende 

 Forventninger finde sig skuffede, thi han er jo ikke længer nogen 

 Nyhed. Det modne Æble har ikke heller længer den pirrende 

 Skarphed og Bitterhed, som den umodne Kart. Den ældre Kunst- 

 ner, der ikke længer har nogen „Fremtid", behandles derfor for- 

 holdsviis med Kulde og fortrænges let af en ny Begynder, i hvem 

 de sangvinske Forventninger gjentage sit skuffende Spil. Hermed 

 vil gjerne ogsaa forbinde sig en om sig gribende Forkjærlighed 

 for Skizzen og det S kizz em æssi ge. Det begyndende Kunst- 

 verk — ligesom den begyndende Kunstner — er i n teressantere, 

 end det færdige, fuldendte. Kunstneren, der selv især tiltrækkes 

 af en Tanke i dens frapperende Nyhed, har ikke Taalmodighed 

 til dens grundige Gjennemførelse og til at give Verket den sidste 

 Runding og Politur. Og Publikum veed heller ikke ret at paa- 

 skjønne den større Harmonie og Naturlighed, som Verkets Fuld- 

 endelse skal give, og som, for ret at vurderes, fordrer en rolig 

 sig i Verket nedsænkende Beskuelse. Man pirres mere af den 

 aandrigt ubestemte Antydning, der egentlig Intet er, men ligesom 

 kan blive til, hvad det skal være, og med denne Pirring forla- 

 der man helst det hele Verk og gaaer over til noget Andet. 



Men under denne urolige Fremadhigen, denne Afgudsdyrkelse 



