1892.] 



OM TO KALKTUFDANNELSER. 



25 



380—390 m., og dette vel at mærke ikke ude ved den åbne, 

 stormfulde og træbare havkyst, men i lukkede, lune fjeld- 

 dale. 1 Den samme synken af trægrændserne finder vi overalt 

 på vor kyst. Således ligger i Rånen birkegrændsen ude ved 

 havkanten over 300 meter lavere end inde i de indre dale, 2 for 

 også at nævne et exempel fra det nordlige Skandinavien. 



Da nu under de regnfulde tider kystklimatet var langt mere 

 udpræget og strakte sig længere ind i landet, så må også træ- 

 grændserne under de vexlende perioder have rykket op og ned, 

 og efter hvad vi har seet af de ovenanførte exempler, kan 

 denne stigning og synkning af trægrændserne muligvis have 

 været endog meget betydelig. 



Det er en almindelig regel, at man finder rester af fure- 

 træer i myre og fjeldvande over den nuværende furegrændse, 

 undertiden endog over birkegrændsen. A. Dal fandt således 

 furestammer i Såttelsjøen i de nordlige Foldalsfjelde i en heide 

 af 1180 m. o. h. 3 Denne synken af furegrændsen i nutiden kan 

 måske for en del have sin grund i landets hævning; men denne 

 forklaring er ikke tilstrækkelig. Mangesteds er også trægrænd- 

 serne sunket ved uforstandighed fra menneskets side. Men uden 

 tvivl har også klimatiske ændringer spillet en rolle. Thi mange 

 af de i myrene og fjeldvandene liggende furerester skriver sig 

 visselig fra tider, da landet endnu var en ubeboet ødemark, hvor 

 menneskets indflydelse var liden eller ingen. Og selv om nu- 

 tiden er en forholdsvis tør tid, hvori trægrændserne ligger heit, 

 så er der intet iveien for at antage, at andre tørre tider i endnu 

 høiere grad end nutiden kan have begunstiget trægrændsernes 

 stigning. 



Denne omstændighed, at altså en egns fauna og flora ikke 

 alene er afhængig af den årlige middelvarme, men også af var- 



1 Se A. Blytt: Om Vegetationsforholdene ved Sognefjorden. Nyt Mag. f. Natv. 

 XVI. Chria. 1869 p. 104 ff. 



2 A. Blytt Chria. Vid. Selsk. Forh. 1871 p. 127. 



3 Om disse på bunden af mange indsøer både i Sverige og Norge, og ofte på 

 roden, stående stubber antager Sernander vistnok med ret'e, at de skriver 

 sig fra de tørre tider, hvori søernes vandstand sank. (Bot. Not. 1890 n. 1). 



