1892.] 



OM TO KALKTUFDANNELSER. 



31 



perioder havde endog Danmark en udpræget nordisk subalpin 

 flora og fauna. Man må antage, at Skandinaviens bræer den- 

 gang var langt mægtigere end i nutiden. Vore høieste fjelde, 

 Jotunfjeldene, havde dengang udentvivl langt mere sne og is 

 end nu, og de fra disse udgående dalfører Ottadalen, Sjodalen og 

 Vinstradalen, som alle løber ud i Gudbrandsdalen, har sandsyn- 

 ligvis været leie for store bræer langt længere ned i tiden end 

 dale, som kommer fra lavere fjelde. At disse bræer, som dan- 

 nede et afløb for Jotunfjeldenes mægtige sne- og ismasser, ial- 

 fald under den subglaciale tid, kan have strakt sig lige ned i 

 Gudbrandsdalen, er ingen urimelig antagelse. 



Allerede i min Theori om Indvandringen af Norges Flora 1 

 har jeg gjort opmærksom på, at „ingen torv kan dannes, for 

 isen er smeltet", og at „i egne, hvor isen smeltede sent, må de 

 ældre etager mangle i torven" ; således at „vi i vore torvmyre 

 måske har et middel til at bestemme gangen i ismassernes af- 

 smeltning". 



Gudbrandsdalens torvmyre er endnu ikke undersøgte. Men 

 i den tilstødende Østerdal, hvis klimatiske forholde og høide over 

 havet i det væsentlige ligner Gudbrandsdalens, har cand. real. Adolf 

 Dal undersøgt over 30 torvmyre, og han har i dem alle, selv i 

 dem, der ligger heit over det nuværende elveløb, fundet to torv- 

 lag og to stubbelag, hvoraf det ene står i bunden, det andet 

 oppe i torven. Kun ved Evenstad fandt han antydning til et 

 tredie torvlag under det ældste af de to stubbelag. Disse Bals 

 undersøgelser, som snart vil blive offentliggjorte i Chria. Vid. 

 Selsk. Forh., synes altså for Østerdalens vedkommende at tyde 

 på færre fugtige perioder end myrene i det sydlige Norge og 

 at bestyrke den antagelse, at isen har holdt sig længere i disse 

 dale end sydpå. Også den øvre del af Østerdalen og dens side- 

 dale, Foldalen og Rendalen, er omgivne af høie fjeldpartier, 

 som må have næret store bræer, Rendalssølen, Elvedalssølen y 

 Rondane, og fremforalt Snehætten og de omgivende vilde høi- 

 fjelde, hvor der endnu i nutiden findes virkelige isbræer. 



1 Nyt Mag. f. Natv. XXI p. 333. Chria. 1876. 



