1892.] 



OM TO KALKTUFDANNELSER. 



33 



ofte løb og jevner den af lese morænemasser opfyldte dalband 

 ud til en jevn mo. Kommer der så en tid med stærkere ned- 

 bør, så voxer elven; den får sterre evne til at fere ler og sand 

 og grus med sig, og den begynder at grave sig ned i den forhen 

 jevne dalbund. De udgravede elvebredder raser ud. Elven be- 

 mægtiger sig det nedrasede og ferer det med sig. Derved skabes 

 et terrassetrin, og elven går nu ligesom i en ny dal, som er 

 udhulet i den gamle dalfyldning, på begge sider omgivet af 

 en terrasse. Ved nedrasning bliver det nye elveleie stadig 

 bredere. Aftager nu atter nedbøren, så vil elven ligesom ander 

 den foregående terre tid udjevne sit nye leie under stadig skif- 

 tende leb til en ny mo. Det kan naturligvis hænde, at den på 

 den ene dalside kan borttage ældre terrasser eller endog alt 

 det lese og lægge fjeldet bart. Isåfald får vi færre eller endog 

 iri gen terrasser på den ene dalside. Efter en tids forleb voxer 

 atter nedbøren. Elven begynder pånyt at erodere, og et nyt 

 terrassetrin dannes indenfor det gamle og i lavere nivå. Vi 

 bar da to terrasser på hver side af elven. Og således går 

 det videre under vexlende perioder med svagere og stærkere 

 nedbør. 



Da elven på sine steder har stærkere fald end på andre, 

 og dens evne til at erodere vexler med våndets hastighed, er 

 forholdene i naturen vistnok noget mere indviklede; men denne 

 theori synes mig dog at være den naturligste af de theorier, 

 som man har opstillet foråt forklare terrasserne i vore høit- 

 liggende dale, og den er forsvaret af Penck 1 og anerkjendes 

 også af Neumayr? som siger: „\Venn in langen Zwischenråumen 

 die mittlere jåhrliche Regenmenge eiues Bezirkes sich åndert, 

 das Klima feuchter oder trockner wird, so kommt dies naturlich 

 auch in der Menge des Ablaufens des Flusswassers zum Aus- 

 drucke, und eine Periodiozitåt in dieser Eichtung, die wir nament- 

 lich ftir die Diluvialzeit anzunehmen alle Ursache haben, muss 

 ebensogut wie das Auftreten von Niveauschwankungen zur Ter- 

 rassenbildung fuhren." „Es bleibt somit immerhin noch am 



1 Zeiten der Thalzuschuttung i „Humboldt u april 1834 pp. 121—127. 



2 Erdgeschichte I. Lpz. 1886 pp. 465 ff. 



Vid.-Selsk. Forh. 1892. No. 4. 3 



