36 



A. BLYTT. 



[No. 4. 



frysning sprængte fjeldet. De løse stykker blev siden bortførte 

 ved drivis og strøm, og sprængningen af strandlinien fortsattes, 

 sålænge klimatet var så strængt, at sprængningen kunde holde 

 skridt med stigningen af landet. Da klimatet blev mildere og 

 søvandet varmere, fik frosten ikke tid til at fuldende sit arbeide, 

 og strandlinien hævedes over havet. I den næste kolde periode 

 udhuledes en ny linie, således at strandlinierne mærker de tider, 

 som havde et strængere klima. Denne theori, som jeg fremsatte 

 i 1881, 1 har senere fået en smuk bekræftelse ved Thoulets under- 

 søgelser på kysten af Nyfnndland, om hvilke Supan i sit referat 2 

 siger: „Fiir die Kuste Neufundlands und der umliegenden Lander 

 ist hauptsåchlich der Frost in Verbindung mit den Tiden das 

 gestaltende Element; das entscheidende Moment liegt darin, dass 

 das Wasser zur Zeit der Flut in das Gestein eindringt, zur 

 Ebbezeit gefriert und das Gestein lockert, worauf bei Flut Ab- 

 spulung der Triimmer und tieferes Eindringen des Wassers 

 erfolgt. " 3 



Seterne er ikke sprængt i det faste fjeld, ialfald ikke i 

 regelen. Af alle de seter, som jeg har seet og befaret, var 

 der ikke en, som var udhulet i selve fjeldet. Overalt var 

 seternes flade og fod dannet af løst grus, og kun ryggen var 

 ofte af fast fjeld. 4 



Hansen an tager, at den sidste rest af landisen ikke lå langs 

 vandskillet, men at den lå østligere. Denne antagelse stetter 

 han på den kjendsgjerning, at løse blokke fra de lavere tjelde 



1 Kria. Vid.-Selsk. Forh. 1881 n. 4. 



2 Petermanns Mitth. XXXIV. 1888. Literaturber. p 11. 



3 Hansens indvendinger mod denne theori synes mig at være betydningsløse. 

 Det vilde imidlertid blive for vidtløftigt, om jeg på dette sted vilde imødegå 

 dem. Det er vel overflødigt at bemærke, at jeg også i mange andre hen- 

 seender er aldeles uenig med den ærede forfatter af „Strandliniestudier". 



4 Kun på et eneste sted (i en sete under Nystuhøs fod mod Kalvilla på Dovre) 

 var der udsprængt noget af fje det; men dette var så rent lokalt og i så 

 liden udstrækning, kun nogle få skridt, at det aldeles kan lades ud af be- 

 tragtning. Hansen anfører, at der i Rendalen skal være seter, som er ud- 

 hulet i selve fjeldet. Men også her er setefladen og foden dækket af ur og 

 løst grus; det er således sandsynligt, at heller ikke disse seter er udhulede 

 i fjeldet. 



