1892.] 



OM TO KALKTUFBANNELSER. 



39 



tidlang stille, fer den atter begyndte at minke. Den stedte da 

 i længere tid op til dalsiderne i en vis heide; og den linie, hvor 

 bræ og fjeld da stedte op mod hinanden, blev udentvivl mærket 

 ved en bræm af nedraset grus. 1 Man vilde da få en setelig- 

 nende dannelse. Bræen trak sig tilbage, seten blev liggende 

 og mærker den heieste stand, som bræen nåede. I den næste 

 fugtige periode steg bræen ikke så heit som i den foregående ; 

 en ny sete dannedes under den gamle. 



Gjennem hele Lilleelvdalen og Foldalen tinder vi i regelen 

 to seter. Også disse seter, som ved ferste eiekast ser ud som 

 vandrette, er i virkeligheden skråtliggende. I Lilleelvdalen ligger 

 de to seter begge nedenfor bartræernes grændse. I de evre side- 

 dale, f. ex. i Kakkeladalen, ligger de to seter endog over birke- 

 grændsen. Og da vi nu har seet, at Foldalsbræen har efterladt 

 to moræner, som skilles af fint lagdelt materiale, så kunde det 

 være muligt, at de to seter mærkede grændsen mellem den is- 

 dækte dal og det isfrie fjeld under maxima af hine to fugtige 

 perioder, som svarer til de to moræner. Også i disse egne er 

 der seter (f. ex. den på Stygfjeld, den på Grubekletten o. fl.), 

 hvor selve sidemorænen optræder som en tydelig ryg i kanten 

 af den egentlige sete (strandmorænen). og hvor forholdene er 

 sådanne, at bræsøtheorien er utilstrækkelig. 2 



Ottadalen og Sjodalen, som kommer fra vore heieste fjelde, 

 Jotunfjeldene, munder ud i Gudbrandsdalen strax ovenfor Leine. 

 Også gjennem disse dale må store bræer have gået ned lige til 

 Gudbrandsdalen, længe efter at Kampen og lignende lavere 

 fjelde, som lå længere fra vandskillet, var blevne isfrie. Da vi 

 også har to seter ved Leine, anser jeg det for sandsynligt, at 

 disse er samtidige med de to i Foldalen, og at de skriver sig 

 fra de samme fugtige tider og tyder på to fremrykninger af Gud- 

 brandsdalens bræ. 



1 Sådanne grusvolde kalder Heim (Gletscherkunde p. 343) „Ufermorænen" i 

 modsæfning til de egentlige „Seitenmorænen". 



2 Se Hansen : Om seter eller strandlinier i store høider over havet (Arkiv f. 

 Math. o. Natv. X 1885 p. 334 og fig. 4). 



