10 



A. RÆDER. 



[No. 6. 



og formelle grunde ikke virker overbevisende. Hertil kommer, 

 kvad dette specielle punkt angaar, at den i Politiken udtalte 

 dom over Drakons verk i det hele stemmer med oldtidens alminde- 

 lige tradition. Med rette har derfor professor Schjøtt i sit foredrag 

 p. 6— 9 rettet hovedangrebet mod dette punkt. Jeg maa ind- 

 rømme: har forfatteren udtalt alt det om Drakons verk, som 

 f. eks. Schjøtt har læst sig til, og hvad ogsaa de fleste andre 

 har faaet ud, baade forsvarere og angribere, saa har man et 

 sterkt indicium mod bogens aristoteliske oprindelse, hvis man 

 ikke tør dømme hint sted i Politiken for uegte. Jeg har imid- 

 lertid den hele tid, jeg har arbeidet med dette punkt i under- 

 søgelsen, havt mine store tvil, om der ikke her forelaa en ka- 

 pital misforstaaelse af forfatterens mening, og om ikke denne 

 ret opfattet befandt sig i den skjønneste overensstemmelse med 

 Aristoteles i Politiken og den øvrige tradition. Nu ser jeg, at 

 Peter Meyer, overlærer i Gladbach, i hovedsagen er kommen 

 til samme resultat i sit ovenfor citerede lille skrift. Man har 

 misforstaaet forfatteren, naar man har gaaet ud fra, at han til- 

 lægger Drakon en hel ny forfatning. 



Lader os først i sammenhæng se, hvad forfatteren egentlig 

 fortæller om Drakon. I cap. 2 berettes først, hvordan der i ti- 

 den forud for Drakon opstod splid mellem den politisk enebe- 

 rettigede adel og den halvt ufrie almue. der som forpagtere 

 dyrkede jorden for herrerne; thi kun disse eiede jorden. Blev 

 den forfaldne forpagtningssum ( 5 /e af udbyttet) ikke betalt, faldt 

 de i personlig ufrihed; thi først Solon optraadte som almuens 

 beskytter. I cap. 3 udvikles saa grundtrækkene i statsordnin- 

 gen, der endnu beroede paa gammel vedtægt, ikke paa skrevne 

 love (cnf. p. 105,5). Alle, der sad inde med regjeringsmyndig- 

 hed (al ap/a-') udtoges efter byrd og rigdom — xpio-uivhrp x.ai 

 tcXout''v5t|V — af raadet paa Areopagos (p. 22,8). Derpaa gaar 

 forfatteren efter en længere, interessant fremstilling af archont- 

 embedernes udvikling over til raadet paa Areopagos. Dette havde 

 at paase, at de gamle love og vedtægter overholdtes, og af- 

 gjorde tillige de fleste og vigtigste statssager, idet det uden ind- 

 skrænkning straffede alle, der forbrød sig mod den bestaaende 



