1892.] ARIST0TELES'S SKEIFT OM ATHENS STATSFORFATNING. 15 



mestrene blandt dem, som havde en gjældfri formue paa ikke 

 under 10 miner." Dette bar nu med rette vakt anstød. 10 

 miner er en sum saa ringe, at en, der ikke eiede mere, efter 

 Solons ordning vilde staa et godt stykke nede i theterklassen. 

 Allerede dette gjør summen umulig. Forfatteren nævner ar- 

 chonterne ferst, fordi han ansaa dem for vigtigst; dette gjør 

 han jo ogsaa for en meget senere tid (cfr. p. 35,3). Heraf 

 følger, at forfatteren maa have vidst om en census for kandi- 

 dater til archontembederne, der var større end de 100 miner, 

 som fordredes for strateger og hipparcher. Jeg nærer derfor 

 ingen tvil om, at Niemeyer har truffet det rette, naar han i sin 

 artikel p. 405 foreslaar at læse 300 istedenfor 10. Man ved 

 jo, hvor uhyre almindelig tal er fordærvet i græske tekster, 

 takket være deres betegnelsesmaade. Feilen er her, at x / = 300 

 er bleven læst som i == 10. 1 300 miner er i tilfælde 5 gamle 

 talenter, medens Boeckh anslaar en pentakosiomedimns minimums 

 formue blot til 1 ny talent. Man kan derfor godt fremdeles 

 sige, at arcbonterne udtoges ipiaxlvhrp xoli tcXoutivottjv. Heller 

 ikke i archonternes kompetense hører vi om nogen forandring. 



Saa har vi de lavere embeder. Forfatteren fører dem ind 

 som før eksisterende, fortæller ikke om, at de blev indført af 

 Drakon. Det eneste nye, der muligens kan skrive sig fra ham 

 er den omtalte valgmaade, turnus efter lodtrækning blandt alle 

 borgere over 30 aar. Det samme gjælder raadet paa 401 med- 

 lemmer; ogsaa dette faar man indtryk af, at forfatteren tænker 

 sig som eksisterende tidligere. Et andet spørgsmaal er det, om 

 han har ret i en saadan antagelse, og om hele raadet er ældre 

 end Solon. Meyer p. 37 gjør opmerksom paa, hvordan forfat- 

 teren, naar han f. eks. under Solon omtaler en institution, der 

 samtidig blev indført, altid udtrykkelig nævner dette; dette 

 sker ikke ved nogen af de under Drakon omhandlede institu- 



Kaibel og Wilamowitz antyder en rettelse af 100 miner til 

 5 for at faa et rimeligt forhold raellem summene. Men sum- 

 menes størrelse synes at vise, at feilen maa ligge i det første 

 tal, ikke i det sidste. 



