1892.| ARISTOTELES S SKRIFT OM ATHENS STATSFORFATNING. 23 



drede hinanden til ikke at taale det, men vælge en paalidelig 

 mand til anfører og befri dem, som ikke kunde betale og dele 

 jorden imellem sig 1 og i det hele forandre statsformen." 



Som man ser, skiller Plutarch, da jo hele almuen var kom- 

 men i gjæld, mellem den jordeiende almue, der sank ned til at 

 blive forpagtere, saaledes at de afgav 5 / 6 — ikke Ve — af den 

 jord, „som de før havde kaldt sin" (Schjøtt p. 74), men som nu 

 var gaaet tabt gjennem pantsætning til andre og var merket 

 med pantesøiler — dette var de omtalte hektermoroi og theter. 

 Den anden klasse er saa den ikke jordeiende almue; denne 

 svarede for laanene med sin egen og sines person og forfaldt 

 til trældom, naar de ikke kunde betale. I overensstemmelse 

 hermed tænker f. eks. Schjøtt Solons Forf. p. 83, Busolt Griech. 

 Gesch. I. 522 og de andre sig stillingen. 



Hvordan fremstiller saa vort skrift forholdet? Pag. 2 staar 

 følgende herom: „I den følgende tid hændte det, at de for- 

 nemme og den store mængde kom i strid, hvilket vårede i læn- 

 gere tid. Thi forfatningen var dengang baade i alt andet oli- 

 garchisk, 2 og de fattige maa trælle for de rige, baade de selv 

 og^deres børn og kvinder, og de kaldtes pelater og hektemoroi 

 („sjettedelsforpagtere"); thi for en saadan afgift bearbeidede de 

 de riges marker, hele jorden var nemlig fordelt paa faa hæn- 

 der; men kunde de ikke betale sin afgift, saa blev de ført bort 

 som ufrie, baade de selv og deres børn; thi de var dem, de stod 

 i gjældsforhold til, forpligtede med sine personer helt indtil So- 

 lon; denne var den første, der tog sig af almuen. Saaledes var 

 det det mest trykkende og det bitreste for dem, der tilhørte 

 staten, ikke at have andel i jorden. 3 Ganske vist havde de 



1 Schjøtt oversætter: dele jorden paany ; o?vaoa''ojj.ai har vel 

 dog snarere den anden betydning, cnf. Thukyd. 5,4. 



2 Jeg læser med Kaibel-Wilamowitz (Blass): r^v yap tots i\ 



3 Jeg læser her med Poland (Blass): tov y.axa r/p jroXiTsfoiv 

 tuv aypwv p/r [xstsxsiv. Kenyon foreslaar t<ov ap^wv, era- 

 bederne; men ouv stiller dette som en slutning, et resultat af 

 det foregaaende, og der har det jo ikke været tale om em- 



