28 



HANS J. KIÆR. 



[No. 12. 



circa 2000 jordbaneradier for alene at tilbageholde og reflektere 

 halvparten af de partikler, der vilde passeret gjennem samme. 



Ovenstående betragtninger viser, at en hei temperatur ikke 

 er nødvendig til forklaring af gravitationsfænomenerne, således 

 som Maxwell påstod, idet de to på basis af ovenstående theori 

 afledede ligninger kan tilfredsstilles uden antagelse af en hei 

 temperatur. 



I denne sammenhæng kan det påpeges, at hvis det rykkedes 

 ligeoverfor gravitationskraften at påvise absorbtionsfænomener, 

 vilde en numerisk værdi for denne kraftens svækkelse ved 

 gjennemgang gjennem materie kunne lede til slutninger angående 

 det interstellære mediums tæthed og ætheratomernes hastighed. 



Fremkaldes gravitationen på den ovenfor udviklede måde, 

 så vil deraf nemlig med nødvendighed følge, at gravitationen vil 

 lide en svæMelse i et legemes indre, idet der efter sådan gjennem- 

 gang vil findes et færre antal partikler med hastighed U. 



Kaldes G den svækkede gravitation og G den oprindelige 

 usvækkede, så er det let at se, at svækkelsen forårsaget ved to 

 uendelige parallele skikt med tæthed q 1 og tykkelse l l vil blive 



o: tilnærmet 



(1 — y 2 ) Jiq 1 l 1 er en for dette tilfælde approximativ bestem- 

 melse af den forhen benyttede faktor X. Med anvendelse af 

 ovenstående værdi for h skulde solens virkning på et punkt i 



jordens centrum svækkes med en sterrelse lig ^ v såat solens 



tiltrækning på jordens centrum i dens middelafstand istedenfor 



Jc 2 skulde blive Jc 2 A 1 — — -j-J, hvilket viser, at A kan antages 



for en meget liden sterrelse. En uafhængig bestemmelse af 

 denne svækkelse synes imidlertid foreløbig ikke mulig, da den 

 vil indgå i solens virkning i det hele tåget på jorden. 



G=G (l-(l-y 2 )hoH> + ...) 



