207 



1863 p. 384) liar om Dyrenes Udbredning i Havets Dybder med- 

 leell A ki 1 cr, der formodentlig for en stor Deel ere begrun- 

 dede [»aa de at den svenskc Spitsbergsexpedition i 18U1 anstillcde 

 Sonderiuger. Han antager, „at der fra GO— 80 Favne ned til de 

 sterste Dybder, fra hvilke vi hidtil kjende noget Djreliv, i det 

 itiiiulste uveralt bvor Bunden er bedajkket med det fine Madder, 

 torn man med et almindeligt Navn pleier at kalde Leer, raader, 

 fra Pol til Pol under alle Bredegrader, en Fauna af 

 den samnie almindelige Characteer, hvoraf endeel Arter 

 have en meget vid Udbredning." 



At der i alle Jordens Have, fra Pol til Pol i alle Breder, 

 sIuilde existere en Dybvands-Fauna af den samme almindelige 

 Characteer, synes dog for Oieblikket ikke at vjere Andet eller 

 Mere end en Hypothese, for hvilken Beviserne endnu skyldes — 

 hvorvel jeg ikke ganske vil bemcgte Mueligheden af, at der maaskee 

 1 Faunaen i de slorre Dybder kan herske en s(0rre Eensformighed 

 er, d hidtil antaget. Men jeg maa dog herved bemserke, at vi, 

 me d Undtagelse af Nordhavet, naesten slet ikke kjende Dybvands- 

 faunaen i de ovrige, ister de asqvatoriale, Have og felgelig saa- 

 Nrsoin l nte t vide om dens „almindelige Characteer." 



Det Eneste, Loven anforer til Stette for sin Paastand, er, 

 ' at der i de antarktiske Have skal findes Former af Mollusker 

 °? Crustaceer, hvilke vise deels generisk Overeensstemmelse deels 

 ^sten (!) specifisk Identitet med nordlige og hoinordiske Former." 

 n vis Overeensstemmelse i Physiognomie mellem de arktiske 

 "? antarktiske Haves Fauna er vistnok umiskjendelig og allerede 

 J* tenge siden bleven bemaerket. Grunden hertil har man villet 

 Dde 1 de hgnende ydre Forholde, under hvilke begge Fanner 

 eve i skjendt det vel maa indremmes, at der hermed i Grunden 

 ° n er Lidet sagt til Phaenomenets Forklaring. Der er vistnok 



a i begge Fauner ikke faa identiske Shegter; men nogen 



1 Haendig Identitet af Arter er mig vitterligt hidtil ikke med 

 1 e «ce beviist. Loven udtrykker sig ogsaa herom noget ube- 

 m > naar J lan taler om „nsesten specifisk Identitet," hrilket i 



n,nden »ngen Identitet er; thi Identiteten maa for at svare til 



