302 



lagde for Dagen den stolte Selvfolelse, som man finder hos saa- 

 mange af de gamle Philosopher, og som selv den for Kryberi 

 beskyldte Verdensmand Aristippos ikke synes at have manglet, 

 og den Tredie, Annikeris, maa man antage for samtidig med He- 

 gesias, da de begge af Diogenes Laertius (II, 86) anfores som 

 Disciple af den Samme, nemlig Paraibates. Dette er de vigtigste 

 og paalideligste chronologiske Data for disse Philosophers Vedkom- 

 mende; men hvad der gjor Vanskelighed, fordi det synes selv- 

 modsigende, er det, at paa den ene Side Diog. Laertius (II, 98) 

 fortseller, at Theodoros har hort Annikeris, men at paa den anden 

 Side, naar man beregner den philosophiske Succession (afLserere 

 og Disciple) fra Aristippns d. M. af, fra hvem der udgaar to 

 Diadocher, hvoraf den ene udmunder i Theodoros, den anden i 

 Hegesias og Annikeris, saa staa disse Sidste Stifteren eet Led 

 fjernere (Aristippos d. M. — Antipatros - Epitimedes — Pam- 

 oates - Heg. og Ann.) end den Forste (Ar. - Arete - Aristip- 

 pos d. Y. -Theod., se Diog. Laert. II, 86). Man har - ogderi 

 have, saavidt jeg ved, Alle vseret enige - sluttet, at Theodoros 

 maatte vsere reldre end Hegesias og Annikeris; man har derfor 

 sat hin af Diog. Laertius efter Antisthenes meddelte Efterretning, 

 at Theodoros skulde have veeret Annikeris's Discipel, ud af Be- 

 tragtning og stdlet Theodoros mellem Aristippos d. Y. og Hege- 

 sias. Forsaavidt som man overhoved har bekymret sig om Sam- 

 menhcengen, hvilket man ikke kan sige om Zeller, der ikke re- 

 flekterer paa, at det aandeligere Begreb om Maalet, Ivan tillrcgger 

 Theodoros, afbryder Continuiteten mellem Aristippos og Hegesias, 

 der begge sastte tsXo<; i den sandselige Nydelse, forsaavidtsom 

 man altsaa har bekymret sig om Sammenhaengen, har man - 

 saaledes Hegel — gjort til Kjernen i Theodoros's System en Re- 

 flexion - den paa Nydelsernes Totalsum - som man tinder 

 kommen klar hos Aristippos og Hegesias - hvorved Theodoros 

 altsaa blev et overflodigt Mellemled mellem disse, Noget, der ikke 

 godt harmonerer med den Anseelse og Betydenhed, som Theodo- 

 ros, at domme efter Diogenes Laertius's Skildring ai ham, uneg- 

 telig har havt - men hvoraf man ikke finder Spor i de Satser. 



