304 



efter Indholdet af begges Systemer maa betragtes som Hegesias's 

 Efterfolger, naar man nemlig antager, at det var i den nrermeste 

 Tid efter Alexanders Dod, altsaa som Statholder, at Ptolemseus 

 forbod Hegesias's Forelsesninger — det er jo i sig selv rimeligt, 

 at man forst tog sin Tilflugt til et saa voldsomfc Skridt efter i lcen- 

 gere Tid at have erfaret de fordeervelige Virkninger af disse Fo- 

 relsesninger. Ialfald, selv om man antager begge Efterretninger 

 for upaalidelige med Hensyn til den bestemte Tidsangivelse, turde 

 det dog maaske ikke veere ganske at overse, at, om man end 

 ikke bestemt har kjendt Annikeris's Alder, saa har man dog paa 

 disse Skribenters Tid betragtet ham som seldre end Theodoros. 



Da altsaa de chronologiske Data ere lidet afgjorende, ikke 

 egentlig ere til Hinder hverken for den ene eller den anden af 

 disse Anordninger, vil det indsees, at det Afgjorende maa blive 

 Hensynet til selve Beskaffenheden af disse Philosophers Laere, 

 nemlig hvorvidt Theodoros's Lrere er af den Beskaffenhed, at den 

 forudsaetter Annikeris's, eller omvendt. Det er netop ogsaa der- 

 for dette Successionssporgsmaal i Philosophiens Historie overho- 

 ved, og speeielt paa delte Punkt, er af saa stor Betydning, fordi 

 det er uadskilleligt fra Sporgsmaalet om den rette Opfatning af 

 Systemerne selv og deres Betydning. Jeg gaar derfor nu over til 

 den vigtigste Del af min Opgave, nemlig, vsesentlig efter Diog. 

 Laertius, at give en kort Fremstilling af disse Philosophers Lfere, 

 forsaavidt den hidtil dels er bleven misforstaaet, dels aldeles ikke 

 forstaaet. og jeg tror at turde paastaa, at paa samme Tid, som 

 denne Fremstilling vil kaste et ganske nyt Lys paa Kyrenais- 

 mens Udvikling, vil med det Samme det omtalte Suecessions- 

 spergsmaar l 0se sig af sig selv. 



Hvad angaar Aristippos og Hegosias, da kan jeg om deia 

 fatte mig kortere, da der med Hensyn til detes Lrere ikke er 

 nogen v ffi sentlig Tvivl. Jeg skal med Hensyn til den Forste kun 

 udhfeve, h vad der maaske ikke er bleven tilstrsekkelig bemitrket. 

 og hvad der netop er det, der giver hans Laere dens sokratiske 

 Charakter i Modsfetning til den forresten besla3gtede sophistiske 

 Moral, at, endskjont Aristippos satte Nydelsen og det endog 



