fornemmelig den enkelte, legemlige (Diog. Laert. II, 87 og 90), 

 som Livets Maal og i Gverensstemmelse med Sophisterne lserte, 

 at Ret og Moral kun grundede sig paa Vedtaegt og Skik (D. L. 

 11,93), og endskjont han selv praktiserede denne Nydelsessygens 

 Philosophi vel saa staerkt som de bedre af Sophisterne, saa ei- 

 der dog Noget ved Aristippos's La-re, der afgjorende hsever den 

 over Sophistikens Niveau. Reflexionen var ikke hos ham som 

 hos Sophisterne blot Middel til at opnaa Nydelsen eller undgaa 

 Smerten; den fik hos ham det hoiere Hverv, at bedomme dem, 

 ja endog skabe Nydelser og befri fra Smerter. Hans Livsideal 

 ^ar ikke det Dyriske, blindt at drages af sin Begjaerlighed, lige- 

 som han hellerikke tilkjendte Sandsningen absolut Sandhed (Diog. 

 Laert. II, 93; den skulde formodentlig ogsaa ligesorn Lysten con- 

 trolleres og corrigeres ved Reflexionen); han laerte (Diog. Laert. 

 H i 90), at, da det var vanskeligt at opnaa alle Nydelser (deres 

 Totalsum, s-jSai^ovta), maatte man S0ge den xaT'otxcvcfr'av, idet 

 man overveiede, hvorvidt Nydelsen ikke opveiedes af den Moie, 

 det kostede at opnaa den. Men deraf, at Reflexionen er Dom- 

 mer over det Gode og det Onde, deraf folger, at man ogsaa kan 

 b ed mme dem falskt og paa den Maade skabe sig selv Lidelser 

 *ed at graemme sig over eller frygte Ting, der ikke virkelig ere 

 Under — S om Exempler derpaa naevnes Misundelse og 6«<xt8ai- 

 pnk - eller attraa Ting, der ikke virkelig ere Goder - Exem- 

 Pel Forelskelsen (Diog. Laert. II, 91), d. v. s. den lidenskabelige 

 1 en Enkelt, og, naar denne falske Bedemmelse er indgroet, er 

 de t en Sjaelesygdom, der maa udrenses, saaledes Havesygen (Plut. 

 de cupid. div. HI). Visdommen befrir saaledes Menneskene fra 

 Lid elser ikke blot gjennem udvortes Kunstgreb, men ved at lsege 

 °g forbedre deres Sjaele, og paa den anden Side skaber den Ny- 

 delser, Nydelser, som kun den Dannede, ikke den Udannede, har, 

 Deml ig de aandelige (Tispi Stavo(av), f. Ex. den, man har af at se 

 1 en Tragedie, hvad der ellers i Livet er Smerte (Diog. Laert. II, 

 ^ Plut. qv. conv. V, 1, 2). Lysten har altsaa sin almengyldige 

 ls ° r m udenfor sig selv i Erkjendelsen ; der er Noget, der i sig 

 ^ ohjectivt, er godt eller ondt - netop hvad Sokrates i Platons 



