300 



Dermed slutter igrunden efter den hidtilvserende Frems tilling 

 Kyrenaisrnens Udviklingshistorie, idet An n i k eri s Oliver en hold- 

 ningslos Popularisation afSystemet, eller rettere dets Tillempning 

 til herskende Meninger, og saaledes videnskabelig betydningslos, 

 ganske i Strid med de Gamles Opfatning af ham, som vi se af 

 Strabo, der (XVII, 3, 22) nsevner ham som 6 Soxuv sTcavopfroaai 

 rr> K jzr^yXy.r^ a'psatv xa> rapaYaysiv avc'a'JTifc nijv Avv'.xsps-'av, og 

 iseer med den Kjendsgjerning, der viser sig af det hos Diog. Laert. 

 (II, 96) Citerede, at netop Annikeris var den af dem alle, der 

 staerkest, for ikke at sige, at han var den Eneste, der udtalte 

 Nodvendigheden af at hseve sig over Mrengdens Mening. Det bliver 

 altsaa nu min Opgave efter de to Kildesteder: Diogenes Laertius 

 I 96 og 97, og Clemens Alexander Strom. II, p. 417 B, at udvikle 

 Annikeris's virkelige Laare og Betydning i Tilslutning til Hegesias's 

 Lffire, som dennes couseqvente Forseettelse, ikke som man (f. Ex. 

 Hegel) har sagt, dens Popularisation. 



At han nsermest slutter sig til eller tager sit Udgangspunkt 

 fra Hegesias og hans Parti, siges udtrykkelig af Diog. Laert., der 

 begynder sin Skildring af Annikereerne saaledes: ot 8' Avvoclpsioi, 

 Ta [uv aXXa, xaxa xauxa tou'toi^ (nemlig to'.- HyiQffiotxotc). Dette 

 to aXXa, hvori Annikeris var enig med Hegesias, maa naturligvis 

 have vaeret Mere end Skolens almiridelige Princip — ellers var der 

 jo ingen Grund til at stille ham i det specielle Forhold til Hege- 

 sias — g der kan ingen Tvivl vsere om, at dette Mere er det, 

 der netop udgjer den eiendommelige Kjerne af Hegesias's System, 

 nemlig Betragtningen af den nodvendige Forening af Nydelse og 

 8n >erte, som Livet indeholder, eller, om man vil, er. Men Ud- 

 gangspunktet for Annikeris's Eiendommelighed i Lseren er det, at 

 Da n ikke som Hegfesias paa Grund deraf lader Modsaetningerne 

 ne «tralisere sig i Smertefriheden (hvormed jo ogsaa nodvendig 

 fel ger Nydelsesfrihed) som det sande Maal, hvilken han tvertimod 

 fo *astede som vsxpou xomotww, d. e. et Liv, der igrunden var 

 D0d ; (naar Kirkefaderen, der anferer dette, kalder denne Bestem- 

 ^ e,8e , som Annikeris forkaster, Epikurs istedetfor Hegesias's, da 

 ar det sin naturlige Forklaringsgrund deri, at paa hans Tid havde 



