311 



F0lelsens, ikke Pligtens, Hjertets, ikke Samvittighedens — Maalel 

 er den Glaede, man selv har af selve Smerten, naar man under- 

 kaster sig den frivillig for Andres Skyld, altsaa af Opofrelsen, 

 fonnedelst den Kjserlighed (axopyiq eller sO'vo'.a), der netop deri 

 virkeliggjor sig, er virksom. Denne Sjselens Opleftelse eller Ud- 

 videlse i Kjserligheden, som Overvindelse af en reel Modssetning, 

 en reel Smerte, en reel Interesse, er altsaa ikke en abstract, i 

 Kraft af en blot Viden eller Forstandens Oplysning, men som sagt 

 en concret ved et nyt Liv, en ny Retning; der udfordres til at 

 haeve sig over Mrengdens Mening, nemlig dens Tro paa den umid- 

 delbare, egoistiske Nydelse og Smerte, altsaa til dette Brud med 

 Sandseligheden, der udfordres dertil, at Sjselens indgroede, slette 

 Disposition, nemlig dens egoistiske Retning, overvindes ved en 

 Omvaennelse (besleegtet med Omvendelsen), nemlig en Afvrennelse 

 derfra og en Tilvamnelse til en bedre, og Annikeris har heri ud- 

 lalt den store Tanke, der kommer til endnu bestemtere Udtalelse 

 hos Theodoros, nemlig, at det Gode ikke vaasentlig er en Tlieori, 

 en Lov, men et personligt Liv. 



Mangelen ved Annikeris's Philosophi er, at han endnu ikke 

 le *e t 1 r reflekteret Modsaetningsforholdet mellem den lavere 

 °g den hoiere Nydelse, hvorfor han ogsaa kalder begge ^5ovt^ 

 (se Diog. Laert. II, 96), og at han derfor ogsaa egentlig sideord- 

 ner dem - saaledes hedder det i det citerede StedafClem. Alex.: 

 vi glaede os ogsaa ixi ou-'.Xia^ xa> ixl cpiXoxiuia^ Det er denne 

 Mangel, der halves af Theodoros, som derved ogsaa bliver sat 

 istand til at uddrage de sidste — man maa vel sige — forfserde- 

 %e Conseqvenser af denne Lsere, deri sin Begyndelse ser smuk 

 nok ud. 



Det forste Spgrgsmaal for Theodoros bliver altsaa det: af 

 hv ad BeskafFenhed er denne hoiere, af Annikeris, saa at sige, 

 °pdagede T^ovrj, og hvorledes forholder den sig til den lavere, 

 ^stippos's og Hegesias's? Svaret derpaa er, at medens denne 

 er umiddelbar, kan hin, det sande Maal, da, hvad man i Opofrel- 

 Se n umiddelbart fornemmer, netop er Smerten, ikke vsere umid- 

 del ^r, men maa vare reflekteret, d. v. s. den er ikke Nydelse, 



