312 



men Glsede (xapa) over Noget, fordi man anser det for godt, 

 ligesom dens Modssetning Sorg (Xu'tct)), der har til Gjenstand No- 

 get, man anser for ondt. Det, man anser for godt, Glsedens 

 Gjenstand, er naturligvis Sjselen selv, nemlig den Kraft, hvormed 

 den hsever sig over Individualitetens og Sandselighedens Begrsends- 

 ning og giver sig til Gjenstand og Livsindhold det Almene, d. v. s. 

 denne Glaedens Gjenstand, som den fra disse Indskreenkninger 

 frigjorte Sjeel anser for, altsaa som i Sandhed er det Gode, er 

 Fornuft, (<ppo'v7]c7is), det, at Sjaelen theoretisk, og Retfrerdighed 

 (Sixaioauvt)), det, at den praktisk gjor det Almene til sit Livsind- 

 hold, og Sorgens Gjenstand, det i Sandhed Onde, er det Modsatte, 

 nemlig Ufornuft (owppocuv-rj) og Uretfrerdighed (aSix(a), mens der- 

 imod, hvad Aristippos og Hegesias satte som tsXoc, nemlig ^5ov^ 

 og Tco'vof, i Sandhed ere picra, ligegyldige (Diog. Laert. II, 98). 

 Vi se altsaa for det Forste, at det Aandighedens Brud med Kje- 

 deligheden, som vi finde hos Annikeris ufuldstamdig reflekteret, 

 det fremtrseder fuldt reflekteret og udtalt hos Theodoros, som, 

 sat ind imellem Aristippos og Hegesias, absolut forstyrrer Conti- 

 nuiteten, mens han derimod forudssetter Annikeris, saaledes som 

 overhoved den hele Tanke altid forudssetter den halve. 



Men ovenpaa denne forste Del af Theodoros's System, hvon 

 han egentlig blot giver Annikeris's Tanke sin fulde Klarhed, fel- 

 ger dernsest den anden, hvori han deraf uddrager Conseqvenser, 

 der stride fuldkommen med Annikeris's System og derimod tyde- 

 ligen danne Oergangen til den nseste Periodes, det stoisk-epiku- 

 raeiske Standpunkt, i hvilken Henseende det vistnok ogsaa fortje- 

 ner at bemaerkes, at netop han af de Gamle srettes i Forbindelse 

 med alle den nreste Periodes philosophiske Bannerforere, med 

 Pyrrhon og Zenon (fra Kittion), der nffivnes blandt dem, han skal 

 have hert (Suidas), og med Epikur, som efter Diogenes Laertius 

 (II, 97) har hentet det Meste af sine Argumenter (formodenthg 

 isaer mod Religionen) fra Theodoros's Skrift om Guderne. 



Det Ferste, hvormed han losriver sig fra Annikeris, er, at 

 han udtrykkelig forkaster det, der for Annikeris netop udgjorde 

 Livets egentlige Indhold, nemlig Venskabet og Patriotismen, fordi 



