329 



Hvirvler, i hvilke Vindstyrken gjerne gaar op til en Storm. 

 Rystens Hoideforhold synes her at spille en vigtig Rolle, idet 

 de bidrage til at oge den allerede ved Vindens stormende Bevae- 

 gelse stserke opstigende Luftstrem. 



Forsog og Theori have vist, at Temperaturen under Regnveir 

 aftager raskere opad end under almindelige Forhold. I endnu 

 heiere Grad finder dette Sted under Hagelveir. Dette stemmer 

 med det Resultat, hvortil Studiet af Tordenveirene i 1867 have 

 ledet, nemlig at de Tordenveir, hvori der er faldt Hagel, ere de 

 laveste. I disse er der saaledes en useedvanlig stor Nserhed mellem 

 de varme Luftlag ved Jordens Overflade og det steerkt afkjolede 

 Luftlag, hvori Hagelkornene dannes. 



Eftersom en Hvirvel skrider fremad, underholdes den af ny 

 Luft, der strernmer omkring og imod Centret samt opad. De op- 

 stigende Luftstrommes Karakter kan saaledes variere betydeligt 

 under Hvirvelens Fremgang, eftersom de skrive sig fra fugtigere 

 eller torrere Egne. Heri se vi et Moment til Forklaringen af det 

 samme Tordenveirs vexlende Styrke til forskjellige Tider og Steder. 

 Denne Vexel kan vistnok gaa lige til Tordenveirets Ophor og se- 

 oere Begyndelse paanyt; det vil da se ud, som om Tordenveiret 

 har gjort et Sprang i sin fremadskridende Beva3gelse. 



Til Slutning skal jeg minde om de elektriske FaMiomener, der 

 ledsage Vulkanernes Udbrud. Her er en opstigende Dampstrom 

 af stor Hastighed, steerk Contrast mellem Temperaturen nede ved 

 Krateret og oppe i Luften og staerke Tordenveir i de over Vul- 

 kanen sva3vende Skyer. 



Som Resultat af denne Undersegelse fremgaar saaledes en 

 8 terk Sandsynlighed for, at Tordenveirene hetinges af kraftige, 

 v arrne og dampfyldte opstigende Luftstromme. Det synes nser at 

 an tage, at Skyernes Elektricitet med Dampene feres op fra Jordens 

 0v erflade. Ved hvilken Proces Elektriciteterne her adskilles, 

 d erotn har man imidlertid endnu ikke nogen Vished. 



