99 



ligt (i Modssetning til Atomisterne). Det hindrer imidlertid ikke, 

 at Ordet ogsaa kan vrere at forstaa qvalitativt, i Betydningen af 

 det Ubestemte. Og at det virkelig raaa tages ogsaa i denne Be- 

 tydning, det siges udtrykkelig, ikke alene, som vi have seet, af 

 Diogenes Laertius, men ogsaa af Simplicius in Arist. Phys. 6 b, 

 hvilket sidste Vidnesbyrd faar saa meget mere Vsegt derved, at 

 det er et Citat efter Theophrast samt f. 151 (Brandis 514 a 28 

 ff), hvor hans Urstof charakteriseres som ubestemt Mellemting, 

 og hvor denne Bestemmelse begrundes derved, at det skulde vsere 

 vel skikket til at forandres til begge Sider. Det tilsiges desuden 

 med Nodvendighed af Sammenhsengen i selve Anaximanders Sy- 

 stem — kun naar Urstoflet selv er uden Qvalitet, kunne de mod- 

 satte Qvaliteter opstaa deraf ved Udskillelse, — og det er ganske 

 vist ogsaa, som Zeller fuldkommen fyldestgjorende har paavist, 

 netop dette, der menes, naar Anaximanders Urstof af Aristoteles 

 (Met. XII, 2) betegnes som jxtyjita, nemlig efter Muligheden, alt- 

 saa netop som ;r.'a c/jV.; DtoptOtOf, Noget, der med uimodsigelig 

 Klarhed fremgaar navnlig af det nys citerede Sted af Simplicius. 



Anaximanders Princip er altsaa efter Hegels meget rigtige 

 Bemferkning det rent Negative, Negationen af al Endelighed. 

 Dette, som Thales 1 s Princip er igrunden, det er Anaximanders 

 udtrykkelig, og det, som vi nu have S0gt at vise baade qvan- 

 titativt og qvalitativt, Negation af al Begrrensning og al Bestem- 

 melse, alle Egenskaber. Det er dernaest en dyb Bemaerkning af 

 Hegel, der netop trseffer Sagens Kjerne, at uden Egenskaber kan 

 Materien ikke existere, men paa den auden Side er Egenskaberne 

 det Forgjsengelige, og denne almene Materie har derfor sin sande 

 V ;eren i det ikke at vajre, d. e. gaa over i Endelighedens Bestemmel- 

 ser, men kun for igjen at ophseve disse. Vi komme saaledes til det 

 andet Hovedpunkt, den anden Hoveddel af Anaximanders System, 

 nemlig bans Laere om den endelige Virkelighed, og den Hovedman- 

 gel ved Hegels Fremstilling, som jeg her skulde soge at supplere, er, 

 «t ban, efter rigtigen at have angivet Anaximanders Grundtanke, 

 ikke har gjennemfert denne Grundtanke, ikke paavist hans Kos- 

 mologis Sammenhteng med hans Grnndprincip, altsaa dens phi- 



