101 



ITendelige og Eudeligo, er han ogsaa don Forste, der har forsogt 

 philosopbisk at udlede dette at" hint, altsaa at opstille en philoso- 

 phisk Kosmolugi. Men d erases* er med denne Reflexion paa 

 Modsa-tningen af det Uendelige og dot Kmlcligc ogsaa selve Prin- 

 cipet i og Beskaltenheden af hans Kosmologi given. 



Principet, det Uendelige, er Negationen, del Modsatte af den 

 endelige Virkdighed. men deraf In Igor ogsaa, som sagt, at om- 

 vendt Endeligheden er Negationen, det Modsatte af det Uendelige. 

 Derfor lader han, som Simplicius siger (ad Phys. 6 a, Zeller 169, 

 2) Yerden ikke blive til aXXotojievou tcj cnroixefou, d. e. ved Mo- 

 dification af Urstoffet: Urstoffet maa ikke blot modificeres, blive 

 anderledes, gaa over fra en ligegyldig Bestemnielse til en anden, 

 for at Virkeligheden kau opstaa, men blive det Modsatte af, 

 hvad det i sig er. Det er Viesenet, detisigEnse, Modsa?tnings- 

 lese, og deraf folger, at det Endelige, som Negationen af denne Mod- 

 seetningsloshed, som det Modsatte af det Modsretningslose, bliver det 

 Modsatte overhoved; dets Bestemmelse i sig selv bliver at vsere det 

 Modsatte, allsaa det sig selv Modsatte, hvilket ogsaa folger deraf, 

 at det Uendelige er det Endeliges eget Vjesen, dets Selv, og at 

 altsaa det Endelige som modsat det Uendelige er det sit eget Vse- 

 sen, altsaa sig selv Modsatte. 



Det Endelige, der skulde vaBie det Uvsesentlige, slaar altsaa 

 <>m til at have et eget Vajsen, modsat Veesenet, det Uvaisent- 

 liges Vaesen, nemlig Modssetningen. Dens Spire ligger i Prin- 

 cipet som aiwipov (se Plut. ap. Euseb. pra-p. evangel. I. 8 (Mul- 

 lach 238, 12) Simpl. ad Phys. 6 a og 32 b (Mall. 240, 3)) d. v. 

 s. i dette Ubegrrendsede og Ubestemte ligger Bestemmelserne, 

 Modssetningerne, som Mulighed, hvorfor det ogsaa, som vi have 

 seet, kaldes {u^a, nemlig efter Muligheden. Den endelige Vir- 

 kelighed er altsaa Yirkeliggjorelsen af denne ModssBtningens Mu- 

 lighed; 'den beror paa Modsaitningernes Udskillen (fcoeptfllC, 

 awoxpiai^, se de nys citercde Steder) eller den virkelige Distinc- 

 tion. Naar vi dernsest sporge, hvorved kommer denne virkelige 

 Distinction istand, saa er det let at indse, hvad Anaximander 

 maatte svare derpaa. Tankegehalten af hans a*wpov er dog Rum- 



