103 



stemtheden' og den reale Bestemmelse, Forandringen, existerer 

 saa at. sige i forskjellige for hinanden Iigegyldige Sphrerer, bin i 

 den. hvor Principet er helt, udelt, denne i Delenes, det Partielles 

 Sphaere, eller, som Diog. Laertius (II, 1) refererer hans Laere : De- 

 lene forandre gig, men det Hele er uforanderligt. Disse Sphserer ere 

 dog ikke Iigegyldige for hinanden; Principet er det Foranderliges 

 Va?sen og viser sig som sasukint, idet dot visor sig sum Magten over 

 Forandringerne. sum det. dor holder alt bestemt, ssereget Existerende 

 indesluttet i sig og styrer, regjerer det (mzdyzi-> xa'. xu^spvav 7ravra 

 Anaxinmnder citeret af Arist. Phye. Ill, 4) Men denne Magt er 

 en skjult Magt; det er Forandringernes Og Existensernes skjnlte 

 Lov og Magt, der som deres Negation kun kan komme til Aa- 

 benbarelse i deres Undergang; det er den Tingenes Afgrund, 

 hvorfra de ere udgangne, og hvori de igjen forsvinde; med andre 

 Ord, det er ikke Tingenes Liv, men deres Dod. Dette sker „ef- 

 ter Tidens Orden" — denne Vexel af Tilbliven og Undergang er 

 netop Tidens Orden — og i denne Undergang „bode Tingene for 

 deres Uretfrerdighed" d. e. deres Brnd paa Vsesenets Enhed og 

 Almindelighed ; fordi deres Existens er Ophsevelse af Vresenets 

 Enhed, derfor hoevner dette sig og haevder denne Enhed ved at 

 tage dem tilbage i sin Forskjelsloshed, hvilket er deres Dod som 

 dette Saeregne; Vaesenet er netop den Lov, after hvilken alt Fodt 

 ogsaa maa do, efter hvilken alle Ting maa vende tilbage til den 

 samme Uvirkelighed, hvoraf de ere udgangne, den Lov, efter 

 hvilken det, der har en Modsaetning, ogsaa maa afleses af den, 

 det. der kan negeres, ogsaa skal negeres, og denne Lov er Lo- 

 ven overhoved. Nodvendigheden, hos Anaximander to xP ewv - 

 Det er dette, der udtales i det betydeligste Fragment, vi besidde 

 af Anaximander, nemlig det, der er os opbevaret af Simplicius i 

 bans Commentar til Arist. Phys. fol. 6 a. 



Hvad vi her have udviklet, Tanken om Vaesenet, som Tinge, 

 nes Afgrund ideelt, og derfor ogsaa reelt, om Endeligheden, 

 som det Vsesenet, altsaa sig selv Modsatte og derfor Forgjaenge- 

 lige. er. hvad man kunde kalde den rene Grundtanke i Anaxi- 

 manders philosophise System. Men Mangelen ved dette System. 



