104 



som ved den ioniske Naturphilosophi overhoved, er, atdennerene 

 Grundtanke dog paa en Maade er en Udtydning, hvilken Ud- 

 tydning, efter hvad der ovenfor nrermere er udviklet, egentlig er 

 en Abstraction af Systemets rene Form fra dets materielle Ind- 

 hold. Mangelen ved disse 8y sterner er, som vi have seet, den, 

 at hine rene Grundtanker, de Kategorier, som i Systemerne gje- 

 res gjeeldende, ikke fremtrsede i deres Renhed og Selvstaendighed, 

 men som Prsedieater ved et stofligt Subject. Vi have saaledes 

 vist, at Anaximanders Princip to ajreipov ikke er det Uendelige 

 selv, men en Materie, der er uendelig. Vi skulle nu sc det Sarntne 

 med Hensyn til Endelighedens Forhold til Principet; vi gaa alt- 

 saa paa en Maade over fra hans Metaphysik til hans Physik eller 

 Kosmologi, hvorved dog maa mserkes, at disse egentlig ikke ere 

 forskjellige, at hin egentlig kun existerer sum dennes anede Ind- 

 hold eller abstracte Form. 



Ligesom altsaa Anaximanders aareipov ikke er det Uendelige 

 selv, men et Stof, der er uendeligt, saaledes er ogsaa Modsaet- 

 ningen hos ham ikke Modsaetningen selv, men visse physiske 

 (^valiteter, der ere hinanden modsatte. Naar man saa sperger, 

 hvilke ere disse modsatte Qvaiiteter? saa kunde der derom reises 

 nogen Tvivl. Hovedstedet desangaaende er Simplicius ad Arist. 

 Phys. fol. 32 b, hvor det, efter 1 at Grundprinciperue i Anaximan- 

 ders System ere angivne, hedder: „men Modssetningerne ere 

 Varmt og Koldt, Tort og Vaadt Koi «C aXXat." Den ligefrem- 

 meste Maade at l'orstaa disse Ord paa, kunde synes at vsere det 

 at finde i dem betegnet den samme Belragtningsmaade, som vi 

 efter Aristoteles's Vidnesbyrd finde omtrent samtidigt i Storgrffi- 



Hans Grundanskuelse var nemlig den, It alt Endeligt var Mod- 



delige Virkeligheds Charakter, og derates* paavist den i Exenm- 



