112 



(aoptcrrov). Defc maa dog- her, hvor han rimeligvis holder sig 

 nsermere til Anaximanders egne Udtryk, forstaaes qvalitativt ; thi 

 som begreenset er jo Verden ikke af Urstoffet, som ubegrsenset. 

 Meningen af Dette, at hver Verden er af Urstoffet som ubestemt, 

 kan da ikke vsere anden, end, at hver Verden ikke er en Ensi- 

 dighed, som Stjernerne efter Anaximanders Lsere vare, men at 

 den indeholdt i sig skilte begge de Modssetninger, som Urstoffet 

 netop i Egenskab af det Ubestemte indeholdt uadskilte, og at den 

 paa den Maade som Modsretningernes Totalitet svarede til Urstof- 

 fet som deres Kilde. Zeller indser ogsaa selv, at bans Paastand 

 kun kan hsevdes ved at beskylde de Gamle for Misforstaaelse; 

 men de kritisk-historiske Grande, hvorpaa denne Beskyldning 

 stottes, ere, som vi have seet, overmaade svage. Og naar Zeller 

 dernsest soger at begrnnde sin Mening philnsnphisk d. v. s. ud af 

 bin Philosophis Grundcharakter og Principer, da er det den Side 

 af Sagen, hvori Zeller visselig ikke kan siges at have sin Styrke, 

 og det forekominer mig ogsaa, at Forsoget heller ikke detine 

 Gang lober synderlig heldigt af. At hine Verdner ligge udenfor 

 vor Synskreds er ingen Grund; thi enhver Philosophi, ogsaa 

 denne aeldste, , haever sig over Sandseligbeden, og jeg rnener i 

 det Foregaaende tilstsekkelig at have godtgjort, at den speculative 

 Tanke ikke er saa uvirksom i disse Systemer, som Zeller synes 

 at mene, om den end ikke er Mcvui sig khut hcvidst. Anaxi- 

 manders Grund til denne Antagelse af uendelig mange Verdner, 

 som Zeller erklserer ikke at kunne finde, kunde man med Scblei- 

 ermaoher soge deri, at Processen ellers i Mellemrummene mellem 

 Verdensperioderne vilde vaere afbrudt; men dette er dog neppe 

 den dybeste Grund. Vi have seet, at Grunden hvorfor Anaxi- 

 mander saBtter Urstoffet som ubegraenset, er det, at til den uen- 

 delige Tid maa svare en uendelig Udstrsekning i Rummet, og paa 

 samme Maade bar ban vistnok rassonneret med Hensyu til det, 

 der opstaar af dette Urstof, det, hvori det virkeliggjor sig, nem- 

 lig Verden, hvilket ogsaa synes at vaere antydet af Simplicius i 

 det ovenfor Citerede Sted ad Arist. de coelo (Brandis's Udgave 

 480, 35 tf.), naar han siger : <o; Ava.:(;j.av5pcr ;j.lv 9t7c*ipo> *<? 



